Дата документу 25.12.2024 Справа № 333/5307/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5307/24 Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/2231/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дічка Віталя Сергійовича на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення грошових коштів.

У жовтні 2024 року на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання представника відповідача про направлення справи за підсудністю за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, обґрунтоване наступним. Так, договір укладено в м. Кам`янське між фізичними особами, спірний договір не є споживчим, отже на виниклі спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому зазначена справа за загальним правилом підсудності підлягає розгляду Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, оскільки підсудна саме цьому суду за правилами ст.ст. 27, 28 ЦПК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення грошових коштів направлено за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, адреса розташування: 51918, Дніпропетровська обл., місто Кам`янське, вулиця Тритузна, будинок 166.

Не погоджуючись із ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дічка В.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, позивач звернулася до суду із позовом про захист прав споживачів, а відтак при визначені підсудності, має право звертатись до суду за місцем своєї реєстрації, тобто до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Скаржник вважає помилковими твердження суду про те, що до виниклих між сторонами по справі спірних правовідносин не можливо застосувати норми Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_1 зазначає, що оплату за оренду автомобіля вона здійснювала на реквізити ФОП ОСОБА_2 та надала витяг з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з якого видно, що Чисниця З.П. здійснює підприємницьку діяльність, в тому числі у вигляді надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів. На підстави викладеного апелянт вважає, що її права як споживача були порушені відповідачем, тому вона і звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом.

Учасники справи наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст.7 ЦПК України.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення - 25 грудня 2024 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що спірний договір укладений між фізичними особами, тому застосування до виниклих спірних правовідносин положень Закону «Про захист прав споживачів» є помилковим. Під час вирішення витання про визначення підсудності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначена справа за загальним правилом підсудності підлягає розгляду Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Апеляційний суд погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).

Підсудність цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції, визначається статтями 26-30 ЦПК України.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У той же час законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема, частина 5 статті 28 ЦПК України, на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Стаття 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача. Тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

За змістом наведеного можна дійти висновку, що не виключаючи можливість звернення позивача до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність встановлює можливість звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що уклала договір оренди автомобіля з ОСОБА_2 . При цьому відповідачем у позові вказаний ОСОБА_2 , не як ФОП, а як фізична особа. Договір оренди автомобіля містить відомості та реквізити сторін, як фізичних осіб, жодних посилань на те, що договір оренди укладався із ФОП ОСОБА_2 , оскаржуваний договір не містить. ОСОБА_1 також не зазначала в позовній заяві, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. Жодна з перелічених у ст. 4 Закону України «Про захист прав споживача» підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»), що в свою чергу підтверджено і представником позивачки, в тому числі і посиланням на відповідні норми матеріального права, а саме статті 215, 216, 220 ЦК України.

Позов поданий до Комунарського районного суду м. Запоріжжя за зареєстрованим місцем проживання позивачки ОСОБА_1 .

Зі змісту заявлених вимог та суб`єктного складу сторін вбачається, що предметом позову є застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення грошових коштів. Позивачем виступає фізична особа, відповідачем зазначено ОСОБА_2 фізичну особу.

Зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_1 , що вбачається з Єдиного державного демографічного реєстру.

Приписами ч. 8 ст. 187 ЦПК України передбачено, що суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

З урахуванням зазначеного вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначена справа за загальним правилом підсудності підлягає розгляду Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Посилання апеляційної скарги на ч. 5 ст. 28 ЦПК України за умовами якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору відхиляються, оскільки колегією суддів не вбачається в даному позові ознак позову про захисту прав споживачів.

Таким чином, у позивачки відсутні процесуальні підстави для подання даного позову за правилом альтернативної підсудності (зокрема, частина 5 статті 28 ЦПК України).

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення територіальної підсудності даної справи і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дічка Віталія Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 грудня 2024 року.

Головуюча: Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко