УХВАЛА

19 грудня2024 року

м. Київ

справа № 946/263/20

провадження № 61-14365ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Воронковим Володимиром Олексійовичем, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі- продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу, визнання недійсним договору дарування, а також про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та припинення права приватної власності,

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк для усунення її недоліків, а саме подати до Верховного Суду підписану касаційну скаргу у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Ухвала мотивована тим, що посилання на позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17, від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17, від 15 грудня 2021 року у справі № 500/6458/17, від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18, від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц, від 24 лютого 2021 року у справі № 303/6365/17, від 14 липня 2021 року у справі № 303/4265/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 27 вересня 2023 року у справі № 567/1042/22, від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19- ц, з урахуванням змісту оскаржених судових рішень, обґрунтування та доводів касаційної скарги, фактичних обставин цієї справи, не дозволяють зробити висновок, що наведені у цих справах правовідносини є подібними.

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду, 06 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до Верховного Суду заяву про усунення недоліків.

Підставою касаційного оскарження повторно зазначила пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, з посиланням на ті ж самі постанови Верховного Суду.

Звертає увагу на постанову Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 500/6458/17, в якій вирішений спір між тими ж сторонами за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ іншого майна подружжя - квартири, яка придбана в шлюбі, але була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 . Власне в наведеній справі Верховний Суд враховував ті висновки, на які посилається заявниця в касаційній скарзі у цій справі, зокрема, щодо презумції спільності майна, набутого подружжям за час шлюбу (стаття 60 СК України), рівності прав на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (стаття 63 СК України), обчислення позовної давності за вимогою про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу (стаття 72 СК України)

Водночас в цій справі позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 під час шлюбу та із спільних коштів подружжя було сплачено придбання спірного житлового будинку матір`ю відповідача ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 06 серпня 2003 року. Вказаний житловий будинок фактично куплявся з метою спільного проживання подружжя, що підтверджується фактом реєстрації в ньому місця проживання ОСОБА_1 . Вже після розірвання шлюбу ОСОБА_3 переоформила на ОСОБА_2 речові права на спірний житловий будинок за оспорюваним договором даруваннявід 14 грудня 2016 року. Оскільки фактичним платником коштів за договором купівлі-продажу житлового будинку є колишнє подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вважає, що вказаний договір купівлі-продажу слід визнати частково недійсним у частині покупця, перевівши право покупця на цим договором на ОСОБА_2 відповідно до статей 203, 215-217, 655 ЦК України.

Як наслідок задоволення наведеної вимоги також просила визнати договір дарування недійсним, за яким дії відповідачів були направлені лише на фіктивний (формальний) перехід прав власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно у зв`язку з виникненням спору щодо поділу майна колишнього подружжя, визнати за нею в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, право спільної часткової власності на 1/2 частини житлового будинку та припинити право приватної власності ОСОБА_2 на 1/2 частини житлового будинку.

Суд першої інстанції, зокрема, врахував висновок, викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі №346/2238/15-ц (провадження №61-14680сво20) про те, що нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору.

Враховуючи відсутність підстав для задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця та визнання покупцем за договором купівлі-продажу, суди відмовили у задоволенні і вимог про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та припинення права особистої власності.

Отже, суди в цій справі дійшли висновків про необґрунтованість позовних вимог, тому питання щодо позовної давності не вирішували, будь-яких висновків про застосування відповідних норм права не робили.

Жодних доводів та підстав касаційного оскарженні стосовно наведених висновків суду, як були підставою для відмови у позові, заявник не навів у касаційній скарзі. Тому відповідні недоліки касаційної скарги щодо необхідності зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення, визначені в ухвалі Верховного Суду від 11 листопада 2024 року, заявниця не усунула.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Тому касаційна скарга підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 183, 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2024 у справі № 946/263/20 вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков