У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 634/583/24

Провадження № 2-о/634/22/24

"27" червня 2024 р.

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді: Єрьоміної О.В.,

при секретарі: Мальченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Сахновщина Харківської області заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту перебування особи на утриманні,-

встановив:

Заявник звернувся до суду із вказаною заявою, в обгрунтування якої зазначив, що є повнокровним братом ОСОБА_2 та перебував на утриманні останнього.

15.03.2023 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації. 04.10.2023 року зник безвісти при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії РФ.

Встановлення факту перебування заявника на утриманні брата ОСОБА_2 необхідно для отримання грошового забезпечення відповідно до п. 6 ст. 9 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки 19.12.2023 року командуванням військової частини НОМЕР_1 заявнику було відмовлено у виплаті належних ОСОБА_2 коштів у вигляді грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю доказів щодо перебування ОСОБА_1 на утриманні брата.

З урахуванням викладеного заявник просив встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні брата ОСОБА_2 .

У судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, надав письмові пояснення, з яких вбачається, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право. У цьому випадку, вбачається, що фактично наявний спір між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 , яка заперечує проти факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_2 , що виключає можливість розгляду поданої заяви в окремому провадженні. Окрім цього зазначено, що ОСОБА_2 проходить військову службу саме у військовій частині НОМЕР_1 , де знаходиться на всіх видах забезпечення, зокрема, на грошовому, та не займає жодної посади у штаті Міністерства оборони України, а отже, будь-які безпосередні правовідносини, зокрема, вирішення спору щодо отримання грошового забезпечення між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України місця не має. При цьому, Міністерства оборони України заперечує у повному обсязі щодо задоволення заяви ОСОБА_1 .

У судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали, просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві, вважали, що спір про право відсутній.

Суд, вислухавши думку заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до приписів ст. 315 ЦПК України судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Так, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Частиною 6 ст. 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Метою звернення заявника до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, як зазначає останній у своїй заяві, є в тому числі необхідність його звернення до військової частини ЗСУ України для здійснення відповідних виплат у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 зник безвісти, який знаходився на службі у лавах Збройних Сил України.

У ході розгляду справи представник Міністерства оборони України висловив свої заперечення з приводу розгляду заяви в порядку окремого провадження, посилаючись на те, що у заявника фактично виник спір про право, оскільки від встановлення факту перебування на утриманні померлого військовослужбовця ОСОБА_2 залежить виникнення права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та на отримання грошового забезпечення у зв`язку із зникненням безвісти останнього, проти чого повністю заперечує заінтересована особа Міністерство оборони України

Крім того, представник заінтересованої особи Міністерство оборони України вважає належною заінтересованою особою військову частину НОМЕР_1 , де ОСОБА_2 проходив військову службу та знаходився на всіх видах забезпечення.

Отже, факт, про встановлення якого просить заявник, пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження з огляду на імперативну вказівку закону.

Подібні висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 липня 2022 року у справі № 755/9100/18 (провадження № 61-17332св20), в постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 760/13773/20 (провадження № 61-797св22), та в постанові від 31 травня 2023 року у справі № 591/134/22 (провадження № 61-1663св23).

Таким чином, під час розгляду справи у порядку окремого провадження судом з`ясовано наявність спору про право, що відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України є безумовною підставою для залишення заяви без розгляду.

Щодо залучення у якості заінтересованої особи військової частини НОМЕР_1 , то у спірних правовідносинах саме Міністерство оборони України є спеціальним суб`єктом, який відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» зі змінами та доповненнями, уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги, яку має на меті отримати заявник у разі встановлення вищевказаного факту.

Ухвала суду про залишення заяви без розгляду не позбавляє ОСОБА_1 права, передбаченого ст. 3 ЦПК України, звертатися до суду за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав в позовному провадженні з залученням до справи тих осіб, на права та обов`язки яких може вплинути вирішення спору.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 258 - 261, 293, 294, 315, 351 - 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту перебування особи на утриманні - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право подати позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 28.06.2024 року.

Суддя: