Справа № 464/3655/24 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/3172/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у травні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 26 лютого 2020 року, згідно з якою отримала кредит в розмірі 50000 у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підставі укладеного договору позичальнику видано кредитну картку «Універсальна» НОМЕР_1 , строк дії якої до 02/24. Крім того, умовами договору передбачена сплата відсотків за користування кредитними коштами за відсотковою ставкою, яка за час використання кредитних коштів змінилася та становить 42.0 % річних. Стверджує, що банк виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, надавши можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Зазначає, що відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту здійснення операцій за рахунком, використовувала кредитні кошти. Вказує, що відповідач вчиняла дії на виконання умов кредитного договору, зокрема, повертала частину отриманих кредитних коштів і сплачувала відсотки за користування ними, однак у зв`язку з нерегулярним виконанням зобов`язань за умовами кредитного договоруОСОБА_1 своєчасно отримані в кредит кошти банку не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 06 травня 2024 року становить 40442,44 грн., з яких 33292.42 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7150.02 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитним коштами. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 лютого 2020 року в розмірі 40442.44 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2024 року відмовлено у позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» повністю.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», від 26 лютого 2020 року, в якій підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, на підставі якого їй надано кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наданому розрахунку заборгованості та виписці по рахунку позичальника, яка є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує як надання відповідачу кредиту, так і користування кредитними коштами. Вважає, що боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих процентів за користування кредитом у межах строку кредитування, зокрема, до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Вказує, що укладений кредитний договір є договором приєднання, а відтак не вимагає жодних підписів під публічно розміщеними «Умовами та правилами надання банківських послуг». З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів укладення кредитного договору, на підставі якого просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 40442.44 грн., а надана позивачем анкета-опитувальник не містить істотних умов кредитного договору, що свідчить про безпідставність позовних вимог банку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 26 лютого 2020 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак, в матеріалах справи відсутній як кредитний договір б/н від 26 лютого 2020 року, так і анкета-заява про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» від 26 лютого 2020 року.

На підтвердження позовних вимог позивач надав анкету-опитувальник від 01 липня 2022 року, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 26 лютого 2020 року станом на 06 травня 2024 року та виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 березня 2020 року до 06 травня 2024 року.

З анкети-опитувальника від 01 липня 2022 року вбачається, що така заповнена від імені ОСОБА_1 , в ній зазначені її анкетні дані та міститься підпис клієнта.

Клієнт в анкеті-опитувальнику підтвердила свою згоду на те, що при наданні банком будь-яких послуг, в тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких правочинів використовується простий електронний підпис у визначений банком спосіб, зокрема, ОТП-пароль, QR-код, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку в мережі Інтернет.

Разом з тим, анкета-опитувальник не містить звернення ОСОБА_1 щодо отримання кредитних коштів, як і не містить жодних істотних умов кредитного договору, зокрема, суми кредиту, строку надання кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, зобов`язань позичальника з його повернення тощо.

Крім того, анкета-опитувальник підписана клієнтом 01 липня 2022 року, тобто, після спливу більше ніж двох років з часу, коли, як вважає банк. укладено кредитний договір б/н від 26 лютого 2020 року, а отже не може підтверджувати укладення між сторонами кредитного договору 26 лютого 2020 року.

Позивач надав виписку по рахунку позичальника, починаючи з 01 березня 2020 року, яка не містить інформації про отримання відповідачем кредитних коштів 26 лютого 2020 року.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 26 лютого 2020 року станом на 06 травня 2024 року вбачається, що така становить 40442.44 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 33292.42 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 7150 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 лютого 2020 року, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» як невід`ємну частину кредитного договору, в якому зазначені умови кредитного договору, в тому числі, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та (або) процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, в матеріалах справи витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» відсутній.

Відтак, матеріали справи не містять підтверджень, що з витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» відповідач ознайомилася та погодилася з ними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловила правову позицію про те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, звертаючись з позовними вимогами, АТ КБ «ПриватБанк», всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надало належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення кредитного договору б/н від 26 лютого 2020 року та надання відповідачу кредитних коштів на підставі цього кредитного договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності доказів укладення кредитного договору № б/н від 26 лютого 2020 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 підписувала анкету-заяву № б/н від 26 лютого 2020 року про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» не підтверджуються матеріалами справи, оскільки така в матеріалах справи відсутня.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 користувалася кредитною карткою, отримувала з карточки кредитні кошти, частково вносила кошти в рахунок погашення заборгованості саме за кредитним договором б/н від 26 лютого 2020 року, оскільки АТ «КБ «ПриватБанк», всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надало безспірних доказів на підтвердження отримання кредитної картки та надання кредитних коштів на підставі анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку» від 26 лютого 2020 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 25.12.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк