УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року

м. Київ

справа № 201/5079/19

провадження № 61-5444ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Карчагіним Сергієм Володимировичем, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Карчагіна С. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2021 року, з пропуском строку на касаційне оскарження більш ніж на три роки.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, надано позивачці строк для усунення недоліків. Заявниці запропоновано надати докази того, що суд апеляційної інстанції не виконав вимоги статті 272 ЦПК України, не надіслав копію судового рішення.

На виконання ухвали Верховного Суду від 26 квітня 2024 року адвокат Карчагін С. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав заяву про усунення недоліків, до якої додав: заяву від 26 березня 2021 року про видачу представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_4 копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року; лист суду апеляційної інстанції про направлення вказаної заяви до суду першої інстанції, де знаходиться справа; копії закордонного паспорта заявниці та документи німецькою мовою без перекладу.

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначає про те, що з представником ОСОБА_4 , який брав участь у справі раніше, правовідносини припинені. Повноважень на подання касаційної скарги у нього не було. Крім того, заявниця не отримувала в суді апеляційної інстанції копії постанови, що підтверджується листом Дніпровського апеляційного суду про направлення до суду першої інстанції заяви про видачу повного тексту судового рішення для вирішення питання про видачу копії постанови.

З текстом оскаржуваного судового рішення заявниця ознайомилася на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень лише 03 квітня 2024 року. Отже, перебіг строку на касаційне оскарження розпочинається з 03 квітня 2024 року.

Заявниця також посилається на пропуск строку на касаційне оскарження з підстав, які не залежали від неї. Зазначає, що з березня 2020 року на території країни було запроваджено карантин. У період карантину доступ до приміщення суду для отримання копії судового рішення був неможливий. Також вона хворіла, тому її могли не пустити до приміщення суду. Карантин був скасований лише у 2023 році.

З 24 лютого 2022 року введений воєнний стан, що є обставиною непереборної сили та підтверджено Торгово-промисловою палатою України у листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1.

Також з 24 лютого 2022 року був закритий Державний реєстр судових рішень, що унеможливило ознайомлення з судовим рішенням.

Через постійні обстріли на території міста Дніпра та усієї країни заявниця виїхала за межі країни, тому не могла отримати судове рішення.

Зазначені адвокатом Карчагіним С. В. в інтересах ОСОБА_1 причини пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними з огляду на таке.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Щодо запровадження карантинних заходів на території України, на які заявниця посилається як на підставу поновлення строку на касаційне оскарження, Верховний Суд керується тим, що саме посилання на введення карантинних заходів без підтвердження належними доказами, яким чином вони вплинули на неможливість оскарження рішення до суду апеляційної інстанції не може бути враховане.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

Відповідно до пункту 12 розділу І Закону № 540-IX розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року

№ 731-IX (далі - Закон № 731-IX), яким внесено зміни, зокрема до ЦПК України.

Вказаним Законом по-іншому врегульовано питання перебігу процесуальних строків під час дії карантину, які були продовжені на строк дії карантину Законом № 540-ІХ. Пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

20-денний строк з часу набрання чинності Законом № 731-IX закінчився 06 серпня 2020 року.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на всій території України.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з повідомленням Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року, що було розміщене на офіційному сайті «Судова влада», для отримання копій судових рішень під час дії карантину громадянам рекомендовано звертатись із письмовою заявою на офіційну електронну адресу суду, зазначену у повідомленні.

Отже, посилаючись на запровадження карантину в Україні та хворобу ОСОБА_1 як на підставу несвоєчасного звернення до суду касаційної інстанції заявниця не навела жодних пояснень та не надала доказів, на підтвердження того, що в період з 18 березня 2021 року до 27 червня 2023 рокув неї існували обставини неможливості отримання постанови суду апеляційної інстанції та її оскарження, зумовлені впровадженними карантинними обмеженнями.

Щодо введення воєнного стану на території України та обстрілів території міста Дніпра, на які посилається заявниця, то Верховний Суд зазначає, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, провадження № 11-107заі22.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що вказані доводи заявниці щодо пропуску строку звернення до суду у цій справі у зв`язку із введенням воєнного стану на території України стосуються періоду з 24 лютого 2022 року до 11 квітня 2022 року (дата виїзду ОСОБА_1 з території України).

Водночас сам факт тривалого перебування заявниці за кордоном, не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження.

Стосовно посилань ОСОБА_1 на те, що вона ознайомилась з текстом оскаржуваної постанови лише 03 квітня 2024 року на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, то Верховний Суд зауважує, що доказів наявності перешкод у доступі до Єдиного державного реєстру судових рішень та сервісу «Стан розгляду справ» з 22 березня 2021 року (оприлюднення постанови суду апеляційної інстанції в Єдиному державному реєстрі судових рішень) до 24 лютого 2022 року (закрито доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та роботу сервісу «Стан розгляду справ») та після 20 червня 2022 року (відновлено загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та роботу сервісу «Стан розгляду справ») заявниця не надала.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнанні судом неповажними.

ОСОБА_1 пропустила річний строк на оскарження, який може бути поновлений у виключних випадках: не повідомлення її про розгляд справи та внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Оскільки касаційна скарга подана після спливу одного року з дня ухвалення рішення суду апеляційної інстанції - 18 березня 2021 року, виключних випадків, які дають підстави відкрити провадження, заявниця не навела, то необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень.

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (Рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), ппункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

ЄСПЛ вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України»).

ЄСПЛ сформував правовий висновок, відповідно до якого встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції», від 26 грудня 1992 року у справі «Ільхан проти Туреччини», від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Поновлення строку, пропущеного у зв`язку зі спливом тривалого періоду (понад один рік), та за підстав, які не можуть бути визнані переконливими, вказуватиме на порушення судом принципу юридичної визначеності.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Також, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що суд апеляційної інстанції, не виконав вимоги статті 272 ЦПК України та не направив повний текст судового рішення учасникам справи, а також доказів того, що перешкоджало їй цікавитись розглядом справи та отримати копію оскаржуваного рішення суду.

Зазначені адвокатом заявниці причини для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження на виконання ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху 26 квітня 2024 року, є неповажними, оскільки не вказують на об`єктивні та непереборні перешкоди для звернення до суду.

Право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, однак ОСОБА_1 , подавши касаційну скаргу поза межами строку на касаційне оскарження, не надала доказів поважності причин пропуску строку, не продемонструвала готовність вживати заходи щодо відновлення своїх можливих порушених прав, що призводить до недобросовісного користування процесуальними правами.

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення у справі «МПП «Голуб» проти України» (MPP Golub v. Ukraine), № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine), № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржник в строк, визначений судом, не подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Отже, оскільки заявниця не довела, не обґрунтувала, що причини пропуску строку є поважними, а також зважаючи на тривалість пропуску процесуального строку (більше трьох років), у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Карчагіним Сергієм Володимировичем, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання договорів дарування недійсними відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська