ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4455/24 Справа № 215/7246/23 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого суддіТимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М.,Зубакової В.П.,

за участю секретаря судового засідання Бортника В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу №215/7246/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ям внаслідок виконання трудових обов`язків,

за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

на рішення Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року (суддя Квятковський Я.А.), ухвалене в приміщенні Тернцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 14 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з 07 серпня 2008 року по 26 березня 2010 року він працював водієм великовантажного автомобіля в кар`єрі технологічної колони автомобілів № 1 гірничотранспортного цеху № 2, з 27 березня 2010 року по 04 вересня 2012 року він працював водієм автотранспортних засобів в кар`єрі технологічної колони автомобілів № 1 гірничотранспортного цеху у відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів. З 23 року 2016 року по 04 серпня 2023 року працював водієм автотранспортних засобів (БЕЛАЗ від 100 до 140 т, зайнятий на вивезенні гірничої маси в технологічному процесі кар`єра), автоколона № 1 (кар`єрні автомобілі, зайняті на транспортуванні гірничої маси) у відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в умовах впливу шкідливих факторів.Узв`язку з роботою позивача в умовах впливу шкідливих факторів, у нього виникли професійні захворювання. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 15 червня 2023 року, причиною виникнення у позивача професійних захворювань є робота водієм автотранспортних засобів у гірничо-транспортному цеху гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 23 грудня 2003 року він виконував роботи з транспортування гірничої маси на великовантажних автосамоскидах. Внаслідок недосконалості технологічного процесу, підпадав під вплив шкідливих виробничих факторів, а саме дії загальної вібрації, важкості праці та аерозолів фіброгенної дії. Також раніше працюючи водієм автотранспортних засобів з 07 серпня 2008 року по 04 вересня 2012 року, ГТЦ № 2 ПАТ «ПівнГЗК», з тих же причин підпадав під дію тих самих шкідливих факторів. Відповідно довідки МСЕК від 01 серпня 2023 року, позивачу первинно, з 24 липня 2023 року, безстроково встановлено третю групу інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності, з яких: 50% - вібр. хв.; 15% - ХОЗЛ.У зв`язку з захворюваннями у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він змушений багато часу проводити у лікарнях, переносити біль. Постійно відчуває стійкий ниючий біль та обмеження рухів у п/крижовому і шийному відділах хребта з віддачею в ноги, від шиї іррадіація болю в руки, терпкість кінцівок, пальців на руках, крутячий біль в ділянках колінних, ліктьових і плечових суглобів, відчуття затерпання пальців стоп, крутячий біль в тазостегнових суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, підвищену втомлюваність, головний біль, запаморочення.

Просив суд стягнути з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» на свою користь моральну шкоду у розмірі 155 000 грн, з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» моральну шкоду розмірі 260 000грн, без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150 000 гривен без утримання податків. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривен без утримання податків. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» в дохід держави судовий збір у розмірі1 500 грн. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір у розмірі2 000 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що ПрАТ «ПівнГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є особами, які несуть відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди ОСОБА_1 . Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням тривалості роботи позивача на кожному з підприємств відповідачів в умовах шкідливих факторів, характеру та обсягу її душевних та фізичних страждань, їх тривалості, змін в житті, викликаних втратою професійної працездатності, зокрема 65 % втрати працездатності безстроково, тобто невідворотності та сталості наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ПрАТ «ПівнГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог позивача до ПрАТ «ПівнГЗК» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «ПівнГЗК» відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ПрАТ «ПівнГЗК» мотивована тим, що обов`язок щодо відшкодування позивачу моральної шкоди лежить на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки саме це підприємство вказане у висновку ЛЕК ДУ «Український НДІ промислової медицини», доказі отримання позивачем професійних захворювань під час його роботи в ПрАТ «ПівнГЗК» матеріали справи не містять, отже позивачем не доведена неправомірність поведінки ПрАТ «ПівнГЗК» внаслідок якої позивачу було спричинено моральну шкоду. Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), який набрав чинності 23 травня 2020 року внесено зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди. Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

Апеляційна скарга ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» мотивована тим, що суд не взяв до уваги, що позивач у позові необґрунтовано зазначив, що внаслідок ушкодження здоров`я порушено його звичний спосіб життя, отримання травми та подальше лікування супроводжувалося сильним фізичним болем, не зважаючи на значний час, що минув з моменту травмування,наслідки травми переслідують позивач та завдають йому фізичні страждання. На підтвердження зазначеного позивач не надав будь-яких належних доказів. Відтак у позивача не може виникнути моральних страждань без існування завданої йому шкоди. Наголошує,що правовідносини, що існували між позивачем та скаржником ґрунтувалися на підставі трудового договору, отже до таких правовідносин не може застосовуватися такий спосіб захисту як компенсація моральної шкоди.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиви на апеляційні скарги не подавались.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» в судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі ПрАТ «ПівнГЗК» та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «АрселорМіттал КривийРіг» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Позивач ОСОБА_1 з 07 серпня 2008 року по 26 березня 2010 року він працював водієм великовантажного автомобіля в кар`єрі технологічної колони автомобілів № 1 гірничотранспортного цеху № 2, з 27 березня 2010 року по 04 вересня 2012 року він працював водієм автотранспортних засобів в кар`єрі технологічної колони автомобілів № 1 гірничотранспортного цеху у відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів. З 23 року 2016 року по 04 серпня 2023 року працював водієм автотранспортних засобів (БЕЛАЗ від 100 до 140 т, зайнятий на вивезенні гірничої маси в технологічному процесі кар`єра), автоколона № 1 (кар`єрні автомобілі, зайняті на транспортуванні гірничої маси) у відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

04 серпня 2023 року ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за статтею 38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою.

Під час роботи позивача на підприємствах відповідачів у позивача виникли два професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією та вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня, що підтверджується висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 04.05.2023 та актом від 15.06.2023 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

Відповідно до п. п. 13, 17, 18, 19, 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.06.2023 року, на підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 15.02.2023 №ПС/3.1/4238-23, умови праці водія автотранспортних засобів гірничо-транспортного цеху гірничого департаменту ПАТ «АРСЕЛЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» ОСОБА_1 відносяться:-за вмістомаерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони-до 3класу 2ступеня (шкідливі);-за рівнемшуму до 3класу 1ступеня (шкідливі);-за рівнемвібрації загальної до3класу 1ступеня (шкідливі);-за показниками мікроклімату до 2класу (допустимі);- за показниками важкості праці-до 3класу 2ступеня (шкідливі);-за показниками напруженості праці до3класу 1ступеню (шкідливі). Загальна оцінка:умови праці відносяться до3класу 2ступеня (шкідливі). Хронічні професійні захворювання виникли через те,що працюючи водієм автотранспортних засобів у гірничотранспортному цеху гірничого департаменту ПАТ «АРСЕЛЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» з 23.12.2003 року він виконував роботи з транспортування гірничої маси на великовантажних автосамоскидах. Внаслідок недосконалості технологічного процесу, підпадав під вплив шкідливих виробничих факторів, а саме дії загальної вібрації, важкості праці та аерозолів фіброгенної дії. Також раніше працюючи водієм автотранспортних засобів з 07.08.2008 по 04.09.2012, ГТЦ № 2 ПАТ «ПівнГЗК», з тих же причин підпадав під дію тих самих шкідливих факторів.

Причинами виникнення хронічних професійних захворювань позивача є: Важкість праці: - величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, за участю м`язів тулубу та ніг становить 142560 кг/с, при нормативному значенні 100000 кг/с; - робоча поза: незручна 37% робочої зміни при нормативному значенні до 25%; - нахили тулуба (вимушені, більше 30?), кількість за зміну становила 105 разів, при нормативному значенні 100 разів. Вібрація: фактичне значення еквівалентного коригованого рівня загальної транспортної вібрації становило 63 дБ при нормативному значенні 62 дБ. Пил: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 10% до 70% (фіброгенної дії) 4,8 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3.

Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці вих. № ПС/3.1/4238-23 від 15.02.2023, умови праці ОСОБА_1 водієм автотранспортних засобів за період роботи 07.08.2008-04.09.2012 у ПрАТ «ПІВНГЗК», відносяться: - за вмістом аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за показниками важкості праці - до 2 класу (допустимі); - за показниками мікроклімату до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - за рівнем шуму до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за рівнем вібрації загальної до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за показниками напруженості праці до 3 класу 1 ступеню (шкідливі). Згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом МОЗ України від 08.04.2014 № 248, загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Умови праці ОСОБА_1 водієм автотранспортних засобів за період роботи 23.12.2016-т/ч у ПАТ «АРСЕЛЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», відносяться: - за рівнем шуму до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за вмістом аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за рівнем вібрації загальної до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за показниками мікроклімату до 2 класу (допустимі); - за показниками важкості праці - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - за показниками напруженості праці до 3 класу 1 ступеню (шкідливі). Згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом МОЗ України від 08.04.2014 № 248, загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 2 ступеня (шкідливі), а.с. 24-28.

Згідно довідки МСЕК від 01.08.2023 року ОСОБА_1 первинно з 24.07.2023р. безстроково було встановлено третю групу інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності з яких: 50% - вібраційна хвороба; 15% - ХОЗЛ. Останній потребує медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, в умовах вібрації та виробничого пилу.

ОСОБА_1 неодноразово проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями, що підтверджується виписними епікризами.

Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда №525 від 01.08.2023 ОСОБА_1 встановлено обмеження до самообслуговування першого ступеню, до пересування першого ступеню, трудової діяльності першого ступеню, рекомендовано медичну реабілітацію (санаторно-курортне лікування, медичне спостереження), фізична реабілітація (лікувальний масаж, лікувальна фізкультура).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційні скарги ПАТ «ПівнГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» задоволенню не підлягають.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судове рішення мотивоване тим, що ПрАТ «ПівнГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є особами, які несуть відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди ОСОБА_1 . Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням тривалості роботи позивача на кожному з підприємств відповідачів в умовах шкідливих факторів, характеру та обсягу її душевних та фізичних страждань, їх тривалості, змін в житті, викликаних втратою професійної працездатності, зокрема 65 % втрати працездатності безстроково, тобто невідворотності та сталості наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992 р. № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями у 2023 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року та статей 153, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, роботодавціПАТ «ПівнГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час роботи позивача, допустили перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням статті 153 КЗпПУкраїни та статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПАТ «ПівнГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», якими не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПАТ «ПівнГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавців покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, на підставі розумності, виваженості та справедливості, виходячи із тривалості часу роботи позивача як на підприємстві ПАТ «ПівнГЗК», так і на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за шкідливих умов виробництва, обставин отримання позивачем шкоди, наявність фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність, вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану, наявність вини відповідачів, відсоток втрати ним професійної працездатності, обґрунтовано визначився з розміром моральної шкоди, який підлягає стягненню як з ПАТ «ПівнГЗК», так і з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». При визначенні розміру відшкодування судом враховані вимоги розумності і справедливості, роз`яснення, викладені в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.

Посилання представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в апеляційній скарзі на те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання представника відповідач аПАТ «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що обов`язок щодо відшкодування позивачу моральної шкоди лежить на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки саме це підприємство вказане у висновку ЛЕК ДУ «Український НДІ промислової медицини», доказі отримання позивачем професійних захворювань під час його роботи в ПрАТ «ПівнГЗК» матеріали справи не містять, отже позивачем не доведена неправомірність поведінки ПрАТ «ПівнГЗК» внаслідок якої позивачу було спричинено моральну шкоду спростовуються Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 червня 2023 року, в якому визначено, що професійні захворювання позивача виникли у зв`язку з роботою позивача під дією шкідливих факторів зокрема і у ПрАТ «ПівнГЗК».

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню.

21 червня 2022 року Верховний Суд прийняв постанову у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) за позовом батьків загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві сина до його роботодавця про відшкодування моральної шкоди в розмірі по 500 000,00 грн кожному без стягнення податків та обов`язкових платежів. Оскаржуваними у цій справі судовими рішеннями суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, позов задовольнив частково, стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь кожного з позивачів по 100 000,00 грн відшкодування моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

У справі №599/645/21 АТ «Українська залізниця» посилалося, в тому числі, на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За результатами розгляду касаційної скарги АТ «Українська залізниця» у справі №599/645/21 Верховний Суд зробив висновки про те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Враховуючи те, що у справі, рішення в якій переглядається Верховним Судом, спір стосувався відшкодування моральної шкоди, завданої платникам податків (батькам) внаслідок смерті їхнього сина, тобто відшкодування шкоди найвищого ступеня, заподіяної життю та здоров`ю, тому Верховний Суд виснував, що зміни в податковому законодавстві не поширюються на оподаткування сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам внаслідок смерті їхнього сина.

Отже, у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку.

За таких обставин, правові підстави для зміни формування висновку суду першої інстанції щодо питання застосування положень підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю, відсутні.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права,підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні,а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді Я.М.Бондар

В.П.Зубакова

Повне судове рішення складено 07 травня 2024 року

Головуючий О.О.Тимченко