Справа № 304/60/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів Кожух О.А., Джуги С.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року у цивільній справі № 304/60/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и л а:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 9 000 грн. щомісячно з моменту подання нею позовної заяви і до досягнення дитиною 23-річного віку або закінчення навчання.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2022 року у справі № 304/10/22 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 5 000 грн щомісячно, починаючи з 05 січня 2022 року і до закінчення донькою навчання чи досягнення двадцяти трьох років. Однак, постановою Закарпатського апеляційного суду від 28 червня 2022 року рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2022 року в частині позовних вимог було змінено, а саме стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатись ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі 3 500 грн щомісяця, починаючи з 05 січня 2022 року і по закінчення донькою навчання чи досягнення двадцяти трьох років. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дочки, яка навчається за кордоном, значно зросли. За проживання в гуртожитку вона щомісячно сплачує у твердій валюті 120 євро, що становить 4 800 грн. Зросли ціни на харчування, на засоби особистої гігієни, навчальні матеріали та страховий поліс. Проїзд автобусом з м. Ужгород до м. Кошице в 2022 році коштував 200 грн, а зараз вартість такого становить вже 450 грн. Наразі в Словаччині, де донька практично перебуває (навчається) розмір прожиткового мінімуму на одну особу становить 470 євро, що становить 18 800 грн., в Україні також з 01 січня 2024 року підняли прожитковий мінімум. В Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет», де дочка навчається на заочній формі навчання, за освітньою програмою «Логістика», за спеціальністю 051 «Економіка», загальна вартість освітньої послуги згідно Договору про навчання та Договору про навчання за кошти фізичних чи юридичних осіб від 02 грудня 2021 року становить 50 400 грн, а розмір оплати за навчальний рік з 2023 по 2024 роки піднявся на 3 400 грн, що на даний час становить 16 000 грн. Тобто вартість оплати за навчання також зросла. Також щомісяця вона сплачує страхові внески за дочку в розмірі 120 євро. Натомість відповідач у добровільному порядку фінансову допомогу на утримання дочки та оплату послуг з навчання не надає, рішення суду від 10 лютого 2022 року не виконує. Позивачка самотужки не має змоги оплачувати навчання дитини та всі витрати. Влаштуватися на роботу донька також не може через дуже великий обсяг матеріалів навчання та фізичну загруженість навчанням.

Посилаючись на зазначене та положення статті 199 СК України просила суд позов задовольнити.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти позовних вимог. Звертав увагу суду, що подані документів про навчання доньки сторін за кордоном та її проживання там є неналежними та недопустимими. Позивачка приймаючи рішення про необхідність здобуття дитиною двох освіт виходила із своїх можливостей, оскільки відповідач такої можливості не має. Зазначає, що він створив нову сім`ю, у якій у нього народилася дитина, яка знаходиться на його повному утриманні, оскільки жінка ніде не працює. У відповідача відсутні стабільний дохід, «перебивається» періодичними підробітками. Вказує на те, що відповідно до рішення Перечинського районного суду від 12.10.2010 року у справі №2-358/10 на сьогодні також сплачує на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина, а тому сума аліментів на повнолітню доньку у розмірі 9000,00 для відповідача є непосильна.

У відповіді на відзив позивачка заперечила про прийняття відзиву, зазначає, що відповідач надає послуги по ремонтним роботам, такі роботи на сьогоднішній час є високооплачуваними. Зазначає, що у відповідача перед позивачкою наявна заборгованість по аліментам , яка сягає більше 400000,00 грн, а щодо аліментів на сина, то такі він мав би сплачувати до 25.05.2023 на неповнолітнього сина.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції позивачка оскаржила таке в апеляційному порядку, як незаконне та необґрунтоване, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та просить суд апеляційної інстанції рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 05.03.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ч.1 ст. 198 СК України).

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.ч.1, 2 ст. 199 СК України) .

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відтак право вимагати зміни (збільшення) розміру стягуваних аліментів не може заперечуватися як таке, адже стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, може не обмежуватися разовим здійсненням права на стягнення аліментів. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, щодо визначення розміру аліментів, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вирішуючи відповідні вимоги, приймає рішення відповідно до закону, встановлених обставин справи, на підставі наявних доказів.

Втім, самі по собі такі обставини не є достатніми для збільшення розміру стягуваних аліментів до рівня, заявленого в позові. Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища одержувача аліментів як підстава для збільшення стягуваних аліментів до заявленого рівня повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність утримувати дитину з урахуванням одержання аліментів у попередньому розмірі, значно утруднює таке утримання тощо. Підстави для відповідного збільшення розміру аліментів і спроможність відповідача їх сплачувати підлягають доказуванню.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, заявляючи вимоги про збільшення розміру аліментів до суми у 9000,00 грн, позивачка мала довести про спроможність відповідача сплачувати аліменти у такому розмірі.

Так, на обґрунтування свого позову позивачка надала суду докази, якими встановлено наступне.

Сторони є батьками ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25 вересня 2003 року виконкомом Тур`я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області (а. с. 10).

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2022 року, що його змінено постановою Закарпатського апеляційного суду від 28 червня 2022 року, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 05 січня 2022 року і до закінчення донькою навчання чи досягнення двадцяти трьох років» (а. с. 4, 5-8).

Повнолітня донька сторін ОСОБА_1 , з вересня 2020 року навчалася в Ужгородському національному університеті на заочній формі навчання факультету журналістики (постанова Закарпатського апеляційного суду від 28.06.2022), а з 02 грудня 2021 року навчається на заочній формі навчання факультету економіки цього ж навчального закладу. Термін закінчення навчання 30 червня 2025 року (договір про навчання за кошти фізичних та юридичних осіб а.с. 11).

Відповідно до платіжних інструкцій позивачка ОСОБА_4 здійснила часткову оплату за навчання доньки за 2 семестри 4 курсу економічного факультету у розмірі 16000,00 грн (а. с. 12, 13).

На підтвердження позовних вимог, позивачкою також додано копію студентського квитка, з якого вбачається ОСОБА_1 з 12.09.2022 до 09/2023 була студенткою Філософського факультету в університеті ОСОБА_5 в ОСОБА_6 . Крім цього додано копію рахунку, відповідно до якого ОСОБА_1 здійснила транзакцію на суму 120 євро, місце оплати: Студентський гуртожиток Кошиці.

Втім подані докази не підтверджують факт збільшення витрат на утримання доньки, у зв`язку із її навчанням та проживанням у Словаччині. Зокрема, матеріали справи не містять відомостей, що станом на січень 2024 року (на час звернення з позовом) ОСОБА_1 є студенткою в Університеті Павла Йозефа Шафарика в Кошице, як і не містять доказів, щодо витрат, пов`язаних із навчанням та проживанням повнолітньої доньки за кордоном. Більше того, позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання в Україні, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Так, ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки за кордоном.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачкою не підтверджено погіршення її майнового стану, а також покращення матеріального становища відповідача. Відповідні доводи позивачки ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях.

Вирішуючи спір, суд, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 182, 192, 198, 199, 200 СК України, дійшов правильного висновку про те, що аліменти у розмірі 3 500 грн, раніше визначеному рішенням Перечинського районного суду від 10 лютого 2022 року, зміненим постановою Закарпатського апеляційного суду від 28 червня 2022 року, забезпечуватимуть реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб повнолітньої доньки та не порушуватимуть правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Апеляційний суд з таким висновком погоджується та відповідно відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 10 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: