КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/2754/22 Головуючий у І інстанції - Коробенко С.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/5579/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа Ланет» про стягнення коштів, -

установив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Мережа Ланет» про стягнення коштів.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що протягом багатьох років вона користувалася послугами ТОВ «Мережа Ланет» та своєчасно сплачувала за послуги з надання доступу до мережі Інтернет.

Позивачка зазначає, що 28 листопада 2021 року відповідач без будь-якого попередження зупинив надання їй послуги.

У зв`язку з цим вона звернулася до відповідача з претензією від 29 листопада 2021 року, в якій відмовилася від його послуг та поставила вимогу про повернення попередньої оплати.

У відповідь на вказану претензію, відповідач зазначив, що припинення послуги відбулось у зв`язку з тим, що внесена нею абонентська плата 20 липня 2021 року, 20 серпня 2021 року, 20 вересня 2021 року, 20 жовтня 2021 року та 19 листопада 2021 року не були зараховані на особовий рахунок, оскільки у призначенні платежу було невірно вказано номер особового рахунку, а саме - НОМЕР_1 .

Після розгляду претензії, відповідач зарахував на її особовий рахунок сплачені кошти і її баланс станом на 10 грудня 2021 року склав - 1111 гривень.

Таким чином, як вважає ОСОБА_1 , відповідач підтвердив відсутність у неї заборгованості.

Для повернення коштів, які залишилися на особовому рахунку, відповідач вимагав заповнення заявки з реквізитами, проте, як вважає позивачка, заповнення таких заявок чинним законодавством не передбачено, у зв`язку з чим позивач вважає, що ТОВ «Мережа Ланет» має відшкодувати ще й штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання з повернення коштів після розірвання договору, про що вона повідомила відповідача.

У відповідь же ТОВ «Мережа Ланет» повідомило позивачку, що платежі за 20 липня 2021 року, 20 серпня 2021 року, 20 вересня 2021 року, 20 жовтня 2021 року та 19 листопада 2021 року було помилково ним зараховано на особовий рахунок позивачки, так як платником у них зазначено ОСОБА_2 , а номер особового рахунку № НОМЕР_1 позивачці не належить.

Тобто відповідач, спочатку визнавши факти внесення платежів для поповнення особового рахунку ОСОБА_1 , в подальшому передумав, і відмовився це визнавати.

Позивачка наполягає на тому, що особовий рахунок відкрито на її ім`я, а з платником, який здійснював оплату за послуги Інтернет, вони проживають однією сім`єю (є подружжям), і немає значення, хто з членів сім`ї здійснив оплату за послуги. Має значення сам факт оплати за особовим рахунком,

Крім того, як стверджує позивачка, ОСОБА_2 не має особового рахунку та договірних відносин з відповідачем і ніколи не мав.

Вказане свідчить про незаконне утримання коштів товариством та явним наміром не повертати їх.

ОСОБА_1 вважає, що маніпуляції відповідача з коштами (спочатку зарахування їх на особовий рахунок, а в подальшому - твердження помилковість такого зарахування) та номерами особового рахунку є порушенням «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 20212 року №295 та ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином, на переконання позивачки, поверненню їй підлягають сплачені кошти у розмірі 1111 грн. згідно особового рахунку № НОМЕР_2 , штраф 25% (ст. 40 ЗУ «Про телекомунікації») та 3% пені за кожен день прострочення починаючи з 28 листопада 2021 року, що станом на 06 січня 2022 року становило 1333,20 грн.

Просила суд, стягнути з ТОВ «Мережа Ланет» заборгованість в сумі 1111 грн., штрафні санкції в сумі 277,75 грн. (25% штраф) та 1333,20 грн. (3% пені за період прострочення).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року в задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, щопричиною звернення до суду стала зухвала поведінка відповідача, який 28 листопада 2021 року без будь-якого попередження, маючи 1111 грн. передплати за послуги, відключив їй Інтернет.

Вказує, що в претензії до відповідача від 29 листопада 2021 року було вказано про відмову від послуг, які надає відповідач саме через здійснення відключення послуг без попередження, а не відмову від послуг за власним бажанням.

В претензії від 29 листопада 2021 року вона просила відповідача повернути всі сплачені кошти за послуги, проте відповідач зазначив, що кошти повернути не може без її додаткового звернення для додавання її податкового номеру, який відповідач знав при оформленні договору.

Просила суд, скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Мережа Ланет» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що судом першої інстанції було вірно встановлено те, що у період з вересня 2020 року по червень 2021 року грошові кошти надходили на особовий рахунок, який належить позивачці.

Станом на 01 липня 2021 року баланс особового рахунку позивача складав 1106 грн.

У період протягом липня 2021 року по листопад 2021 року платежів на особовий рахунок позивача не надходило.

При цьому, оскільки баланс особового рахунку позивача складав 1106 грн., а вартість тарифу «GIG», яким користувалась позивач, складає 199 грн. за 30 днів, то таким чином позивач мала можливість користуватися послугами відповідача не маючи заборгованості.

28 листопада 2021 року мав розпочатися новий розрахунковий період, коштів на особовому рахунку позивача виявилось недостатньо для оплати мінімального платежу, який передбачений обраним тарифним пакетом, в результаті чого ТОВ «Мережа Ланет» було припинено надання послуг позивачу відповідно до обраного тарифу.

За результатами розгляду претензії Позивачки, до якої були прикладені копії платіжних доручень було встановлено, що грошові кошти за вказаними платежами не було зараховано на особовий рахунок абонента № НОМЕР_2 , оскільки у платіжних документах було невірно вказано номер особового рахунку - № НОМЕР_1 .

Зазначення в платіжних документах некоректного номеру особового рахунку позбавило відповідача можливості зарахувати отримані кошти на діючий особовий рахунок позивачки, що мало наслідком утворення від`ємного залишку на особовому рахунку абонента, та що в кінцевому рахунку у відповідності до умов Договору стало підставою для припинення надання послуг.

Отже, припинення відповідачем надання послуг позивачеві умовам Договору відповідало, і порушення відповідачем будь-яких вимог законодавства відсутні.

Крім того, враховуючи, що позивачка своєю претензією від 29 листопада 2021 року повідомила про розірвання Договору, у відповіді від 10 грудня 2021 року їй було запропоновано заповнити Заяву про повернення коштів з особового рахунку, що цілком кореспондується з умовами пункту 5.15. Договору, відповідно до положень якого, якщо на момент розірвання договірних відносин на особовому рахунку Абонента є залишок коштів, то на підставі письмової заяви, засвідченої особистим підписом Абонента, такий залишок виплачується Абоненту протягом 30 (тридцяти) днів з моменту письмового підтвердження Оператором факту розірвання договірних відносин. Необхідність такої заяви зумовлена відсутністю у Відповідача банківських реквізитів Позивачки, без яких здійснити грошовий переказ не вбачається можливим.

Заява на повернення коштів свідомо позивачкою не заповнювалась, реквізити для перерахування залишку з особового рахунку Товариству надано небуло.

Відповідно, сума коштів, яка реально залишалася на особовому рахунку Позивачки, в розмірі 111 грн., була перерахована ОСОБА_1 за допомогою системи Pravex-Money+.

І хоча позивачка не виявила бажання їх отримати, відповідач вжив усіх можливих дій з метою їх повернення.

В подальшому, після проведення розслідування та зарахування коштів, сплачений ОСОБА_2 , на особовий рахунок, який належав позивачу, ТОВ «Мережа Ланет» перерахувало кошти в загальному розмірі 1111 грн. на ім`я ОСОБА_1 , про що повідомив її листом від 03 листопада 2022 року, проте і після цього позивач не скористалася можливістю та не звернулася в касу банку для отримання перерахованих їй коштів.

Таким чином, порушень з боку Товариства у договірних відносинах із позивачем не було, від отриманих грошових коштів, які було повернуто позивачка відмовилася.

Крім того, вимога позивача про стягнення 2721,95 грн., з яких 1610,95 грн. є штрафними санкціями за ненадання телекомунікаційних послуг починаючи з 28 листопад 2021 року по 06 січня 2022 року є безпідставною, так як сама ж позивач у своїй претензії відмовилась від отримання телекомунікаційних послуг.

Просило суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 14 листопада 2016 року між сторонами укладено Публічний договір про надання телекомунікаційних послуг №161114094, предметом якого є надання відповідачем за плату телекомунікаційних послуг позивачеві (п. 1.1. Договору).

В свою чергу, позивач для отримання телекомунікаційних послуг зобов`язався здійснювати плату відповідачеві в порядку та на умовах, визначених Договором.

Так, на виконання умов Договору Відповідачем надано Позивачці особовий рахунок № НОМЕР_2 , який Позивачка мала вказувати в платіжних документах при здійсненні плати за користування телекомунікаційними послугами. Для контролю стану особового рахунку (наявності на ньому коштів) Відповідачем надано Позивачеві доступ до особистого кабінету.

Позивач користувався тарифом «GIG» вартість якого 199 грн за 30 днів.

Наявними у справі документами підтверджується, що у період з вересня 2020 року по червень 2021 року грошові кошти за укладеним Договором надходили на особовий рахунок, який належить позивачеві - № НОМЕР_2 , оскільки в призначені платежу, що вказується у квитанції було вірно вказано номер особового рахунку позивача.

Відповідно до інформації із Виписки із ОР ОСОБА_1 (№ НОМЕР_2 ) щодо зарахування платежів та відрахування абонплати за 2021 рік №01-07/2022вт від 01 липня 2022 року, станом на 01 липня 2021 року баланс її особового рахунку складав 1106 грн.

У період протягом періоду з липня 2021 року по листопад 2021 року платежів на особистий рахунок позивача № НОМЕР_2 не надходило.

При цьому оскільки баланс особового рахунку позивача складав 1106 грн., а вартість тарифу «GIG», яким користувався Позивач, складав 199 грн. за 30 днів, протягом п`яти розрахункових періодів (до 28 листопада 2021 року) позивачка мала можливість користуватися послугами відповідача, не маючи заборгованості.

При цьому, позивачка мала можливість та повинна була відповідно до п. 5.12. Договору контролювати стан свого особистого рахунку в своєму Особистому кабінеті на офіційному сайті Відповідача.

28 листопада 2021 року на особовому рахунку позивачки виявилося недостатньо коштів для оплати мінімального платежу, який передбачений обраним тарифним пакетом, авансом на наступний період надання послуги, в результаті чого відповідачем було припинено надання послуг відповідно до обраного тарифу.

В матеріалах справи наявні копії платіжних документів від 20 липня 2021 року, 20 серпня 2021 року, 20 вересня 2021 року, 20 жовтня 2021 року та від 19 листопада 2021 року, платником у яких зазначений ОСОБА_2 , а не позивачка, а також невірно зазначено особовий рахунок позивачки - № НОМЕР_1 (помилка в трьох цифрах).

Відповідно до положень п. 5.11. Договору, відповідальність за настання негативних наслідків при нерозбірливому заповненні платіжних документів несе саме ОСОБА_1 .

Зазначення в платіжних документах некоректного номеру особового рахунку позбавило Відповідача можливості зарахувати отримані кошти на діючий особовий рахунок Позивачки, що мало наслідком утворення від`ємного залишку на особовому рахунку абонента, та що в кінцевому рахунку у відповідності до умов Договору стало підставою для припинення надання послуг.

29 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із письмовою претензією в якій повідомила про відмову від послуг (розірвання договору) та просила повернути їй залишок з особового рахунку.

У відповіді №01-1012/2021вз від 10 грудня 2021 року, окрім надання пояснень причин виникнення від`ємного залишку на особовому рахунку абонента та припинення надання послуг, позивачці було запропоновано заповнити Заяву про повернення коштів з особового рахунку, що відповідає умовам пункту 5.15. Договору, згідно з яким, якщо на момент розірвання договірних відносин на особовому рахунку Абонента є залишок коштів, то на підставі письмової заяви, засвідченої особистим підписом Абонента, такий залишок виплачується Абоненту протягом 30 (тридцяти) днів з моменту письмового підтвердження Оператором факту розірвання договірних відносин.

Безспірно встановлено, що ОСОБА_1 усвідомлено не заповнювала заяви на повернення коштів, не надавала реквізитів для перерахування їй залишку з особового рахунку.

Тому сума, яка підлягала поверненню позивачці в розмірі 111 грн. (до проведеної ідентифікації коштів, сплачених ОСОБА_2 на невірний особовий рахунок) була переказана позивачці за допомогою підсистеми Pravex-Money+, про що ОСОБА_1 було також повідомлено у відповіді на вимогу №01-1801/2022вс від 18 січня 2022 року.

Позивачка не звернулася до відділення AT «Правекс Банк», внаслідок чого зазначений переказ 28 лютого 2022 року повернувся відповідачеві.

В подальшому, після проведеного розслідування та зарахування коштів, сплачених ОСОБА_2 , на особовий рахунок № НОМЕР_2 , відповідач повторно перерахував кошти в загальному розмірі 1111 грн. на ім`я ОСОБА_1 , про що її повідомив листом від 03 листопада 2022 року, проте і після цього ОСОБА_1 не скористалася можливістю та не звернулася в касу банку для отримання перерахованих їй коштів.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щопісля розірвання Договору з ініціативи позивача відповідач вжив усіх необхідних засобів з метою виконання свого обов`язку з повернення позивачці залишку грошових коштів з її особового рахунку, проте таке виконання не було прийняте позивачкою у добровільному порядку, що виключає застосування судом заходів судового захисту прав ОСОБА_1 у вигляді стягнення грошових коштів та штрафних санкцій з відповідача.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень п. 5 ст. 33 ЗУ «Про телекомунікації», споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Відповідно до п.п. 6 п. 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених Постановою КМ України від 11 квітня 2012 року №295, споживачі зобов`язані виконувати умови договору, в тому числі своєчасно оплачувати отримані послуги.

Таким чином, укладений Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Право Позивача на отримання телекомунікаційних послуг виникає після здійснення ним у встановленому Договором порядку оплати за послуги.

За Договором Позивач взяв не себе обов`язок своєчасно та у повному обсязі вносити плату для отримання послуг за обраним Тарифним пакетом.

Розділом 5 Договору «Правила обліку та розрахунків» закріплений порядок здійснення Позивачем плати за телекомунікаційні послуги.

Зокрема, відповідно до положень п. 5.5. Договору, розрахунки послуги здійснюються на основі обраного абонентом тарифного пакету, додатково замовлених послуг та фактично спожитого обсягу і кількості послуг.

Кожному абоненту надається один особовий рахунок (персональний рахунок, який оператор відкриває в електронній системі самообслуговування споживачів для абонентів і на якому ведеться кількісний та вартісний облік усіх наданих абоненту послуг, додаткових послуг та пакетів/сервісних послуг, а також облік платежів абонента і балансовий розрахунок між оператором та абонентом), на якому ведеться облік об`єму, кількості і вартості наданих послуг, а також платежів абонента.

Відповідно до положень п. 5.9. Договору, абонент сплачує мінімальний платіж, передбачений обраним тарифним пакетом, авансом на наступний період надання послуги.

Оператор кожного першого числа нового періоду надання послуги (індивідуальний звітний період, який починає відраховуватися від дати надходження коштів на особовий рахунок абонента) списує суму абонентської плати з особового рахунку абонента.

Відповідно до положень п. 5.11. Договору, при внесенні плати за користування послугами оператора абонент зобов`язаний вказувати в платіжних документах розбірливим почерком, друкованими літерами, номер договору та своє прізвище.

Плата від абонента зараховується на його рахунок тільки після отримання оператором виписки з банку про надходження такої плати на банківський рахунок оператора.

При нерозбірливому заповненні платіжних документів відповідальність за негативні наслідки помилкового зарахування коштів несе абонент.

Відповідно до положень п. 5.12. Договору, абонент повинен слідкувати за станом свого особового рахунку та своєчасно вносити кошти в якості абонентської плати.

Поточний стан свого особового рахунку абонент може контролювати, завітавши до особистого кабінету, звернувшись до колл-центру телефоном, звернувшись до онлайн-чату чи електронною поштою.

Крім цього, пунктом 5.13. Договору передбачено право оператора у разі від`ємного залишку на особовому рахунку абонента (нездійснення плати за новий період надання послуги) без попередження і на власний розсуд обмежити обсяги і технічні параметри послуги або припинити надання послуги (повністю відключити обладнання абонента від ресурсів оператора), а також розірвати Договір за непогашення заборгованості абонента.

Згідно зі ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність порушень зі сторони ТОВ «Мережа Ланет» у договірних відносинах з ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості до якої включено відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок недоведеності цих вимог.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належної оцінки.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба