Справа № 357/3337/24
Провадження № 2-о/357/122/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

присяжних - Мельник В.О., Палош О.А.,

за участі секретаря Вальчук М. В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) про оголошення фізичної особи померлою, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), посилаючись на наступні обставини.

8 квітня 1992 року шлюб між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 .

За рішенням Білоцерківського міського народного суду від 23.04.1990 року було вирішено стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 до його повноліття.

Аліменти ОСОБА_3 не сплачував, оскільки виїхав на заробітки до російської федерації. У 1998 році від рідної сестри ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , вона дізналась про його загибель на території російської федерації у м. Находка Приморського краю, росія.

Для отримання копії свідоцтва про смерть, нею через Білоцерківську адвокатську контору, було надіслано запит до м. Находка, Приморського краю про надання інформації про реєстрацію факту смерті ОСОБА_3 (1964 р.н.). У відповіді від 09.07.1999 року за№ 1298 було повідомлено, що «Відділ ЗАГС адміністрації м. Находка Приморського краю повідомляє: на підставі федерального закону російської федерації «об актах гражданского состояния» від 22.10.1997 р. Стаття 12 п. 1, 2 відомості, які стали відомі працівнику ЗАГС, є персональними даними, відносяться до категорії конфіденційної інформації, мають обмежений доступ та розголошенню не підлягають. Відділ ЗАГС зобов`язан повідомити відомості лише по запиту суду, органів прокуратури та слідства».

Подальші заходи щодо отримання копії Свідоцтва про смерть ОСОБА_3 нею не вживались, оскільки син мав усі необхідні документи, пільги по втраті годувальника вони не оформлювали, оскільки він тривалий час (до свого виїзду до росії) не приймав участі у житті сина, не цікавився його успіхами у навчанні, не переймався питаннями забезпечення життєдіяльності сина. Він навіть не повідомив про факт свого виїзду до іншої країни.

При навчанні сина, його становленні як особистості документи про наявність батька в його житті не були потрібні, оскільки він весь час проживав та був зареєстрований разом з нею. Вона виховувала сина самостійно, ніколи більше не згадуючи про його батька. Він її єдиний син.

20.11.2017 року, її син - ОСОБА_4 був прийнятий на службу за контрактом на посаду водія штурмового відділення 1 штурмового взводу 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

З початку березня 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, зв`язку із її сином не було. 02.08.2022 року вона отримала Сповіщення сім`ї (близьких родичів) про те, що її син, ОСОБА_4 зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4 у н.п. Петрівське-Єгорівка Волноваського району Донецької області.

Належні їй виплати у зв`язку із зникненням її сина безвісти, вона отримувала до листопада 2023 року, з грудня місяця виплати припинились. Надати письмову відповідь у причинах припинення виплат, їй відмовились, мотивуючи, що військова частина територіально розподілена по різним регіонам, постійного місця дислокації немає (оскільки офіційна адреса в/ч НОМЕР_1 - Донецька обл., Мар`їнський район). В усній формі було повідомлено, що причиною припинення виплат була відсутність інформації про батька зниклого безвісти ОСОБА_4 - ОСОБА_3 .

Отримати відповідь на адвокатський запит також не вдалось, оскільки від Міністерства Оборони України отримати таку інформацію виявляється неможливо в силу відсутності будь-якої відповіді на адвокатський запит.

На даний час виникла необхідність оголосити ОСОБА_3 померлим для отримання можливості подальшого оформлення документів необхідних для пошуку її зниклого безвісти сина та отримання коштів, які належать йому поки він вважається зниклим безвісти.

Факт відсутності будь-якої реєстрації смерті ОСОБА_3 в Державному реєстрі актів Цивільного стану громадян свідчить Відповідь № 30.1- 33/21 від 04.01.2024 р., отримана на запит про надання інформації від Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області.

Наголошує, що звернутись із заявою про оголошення ОСОБА_3 вона змушена для захисту прав її сина - ОСОБА_4 , який на даний час є зниклим безвісти.

Зробити запити та отримати відповіді про наявність записів в Реєстрах актів цивільного стану за місцем вірогідної загибелі ОСОБА_3 , а саме у м. Находка, Приморського краю, російської федерації від країни-агресора на даний час неможливо.

Просила суд оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлим ( а. с. 1-4 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2024 року ( а. с. 15 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ).

Ухвалою судді від 05 березня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження судом у складі судді та двох присяжних. Постановлено призначити справу до розгляду в судове засідання на 16 годину 00 хвилин 03 квітня 2024 року ( а. с. 21).

В судовому засіданні заявник та її представник, кожний окремо, підтримали заяву, надали пояснення аналогічні викладеним в ній, просили її задовольнити.

Заінтересована особа Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) свого представника в судове засідання не направили, 01.04.2024 року за вх. № 18359 судом отримано лист за підписом начальника ОСОБА_7 , в якому Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) просить справу розглянути без представника їхнього відділу згідно чинного законодавства.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ).

Отже, заінтересована особа скористувалася своїм правом визначеним в ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення заявника та її представника, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно п. 3, 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна ( ч. 1 ст. 305 ЦПК України ).

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08 квітня 1992 року, про що в матеріалах справи свідчить наявне свідоцтво про розірвання шлюбу ( а. с. 8 ).

За рішенням Білоцерківського міського народного суду від 23.04.1990 року було вирішено стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 до його повноліття ( а. с. 9 ).

Згідно Сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісті від 06.08.2022 року, ОСОБА_4 зник безвісти 11 березня 2022 року у н.п. Петрівське-Єгорівка Волноваського району Донецької області ( а. с. 11 ).

Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник зазначає, що на даний час виникла необхідність оголосити ОСОБА_3 померлим для отримання можливості подальшого оформлення документів необхідних для пошуку її зниклого безвісти сина та отримання коштів, які належать йому поки він вважається зниклим безвісти.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

У статті 306 Цивільного процесуального кодексу України зокрема визначено обов`язкове зазначення для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази.

Статтею 47 ЦК України встановлено правові наслідки оголошення фізичної особи померлою, зокрема:

1. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

2. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Згідно п.13 постанови Пленуму Верхового Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим, у разі неможливості встановлення факту його смерті, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце за певний час та за певних обставин.

Підставою для оголошення особи померлою в судовому порядку є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Тож, для встановлення юридичного факту, а саме визнання людини померлою, заявникові, рідним, подружжю, дітям необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення, можливо повідомлення про бойові дії, фізичні втрати за місцем служби або перебування особи.

За результатами розгляду даної заяви суд приймає рішення про визнання особи померлою.

Після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія, шлюб припиняється (ст. 104 Сімейного кодексу України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України).

Судове рішення, яке підтверджує факт смерті відсутньої особи шляхом оголошення її померлою, з моменту набрання законної сили є підставою для припинення правосуб`єктності такої фізичної особи. На підставі рішення суду органом державної реєстрації актів цивільного стану буде видано Свідоцтво про смерть особи.

Одним з обов`язкових реквізитів такого актового запису про смерть, а також свідоцтва про смерть є дата смерті. Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України днем смерті відсутньої фізичної особи вважається день набрання законної сили рішенням суду про оголошення її померлою. У випадку оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку, а також у зв`язку з воєнними діями суд має право визнати днем смерті цієї фізичної особи день її вірогідної смерті. У випадку припущення загибелі особи у зв`язку з воєнними діями, бойовими операціями, дата можливої загибелі буде встановлена та зазначена саме в судовому рішенні.

Після набрання законної сили таке рішення суду про оголошення особи померлою надсилається або надається, крім органу державної реєстрації актів цивільного стану, також нотаріусу за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Оголошення особи померлою необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Однак необхідно відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою, визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна.

Аналізуючи зазначені норми права, підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 і 2 ст. 89 ЦПК України).

З отриманої відповіді Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), в архіві відділу актового запису про смерть, складеного відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлено.

Відповідно до частини першої ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Таким чином, єдиною підставою для державної реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про оголошення особи померлою.

Однак, з тексту заяви та пояснень в судовому засіданні з боку заявника вбачається, що після розірвання шлюбу, ОСОБА_3 змінив місце проживання та виїхав до російської федерації ще в далекі дев`яності роки.

Зазначене свідчить про те, що обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, судом не встановлено.

Посилання заявника на те, що у 1998 році від рідної сестри ОСОБА_3 ОСОБА_6 вона дізналась про його загибель на території російської федерації, не заслуговують на увагу, оскільки доказів зазначеному з боку заявника не було надано.

Не зверталася заявник до суду і з клопотанням про допит в якості свідка сестру ОСОБА_3 ОСОБА_6 .

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі№ 390/1443/19-ц.

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, заявником не надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо б було зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_3 , так як у заяві до суду і у поясненнях заявника лише констатовано факт відсутності у заявника з ОСОБА_3 будь-якого зв`язку ( тривалого ), відсутність відомостей про місце його перебування, але жодним чином не доводено можливі припущення про його смерть.

Відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом більше трьох років у місці його постійного проживання, реєстрації, саме по собі не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою.

До того ж, як встановлено вище та підтверджено заявником, ОСОБА_3 , 15.05.1964 року після розірвання шлюбу з заявником, у дев`яності роки виїхав з України до російської федерації.

Вказуючи на вірогідність смерті ОСОБА_3 , про що остання дізналася від сестри останнього, як на підставу для оголошення його померлим, заявник не підтверджує свої доводи жодними належними доказами.

Обов`язок доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просив оголосити померлим у місці його постійного проживання, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) про оголошення фізичної особи померлою є такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 46, 47 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 81, 89, 259, 263-265, 293, 294, 305-308 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.13 постанови Пленуму Верхового Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) про оголошення фізичної особи померлою, - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2024 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов
Присяжні В.О. Мельник О.А. Палош