Справа № 489/8598/23
Провадження №2/489/634/24
УХВАЛА

27 червня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участю:

представника позивача адвоката Ковриженка С.О., який приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції,

представник відповідачів Мутьєва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження клопотання ліквідатора банкрута Фермерського господарства «Колос» арбітражного керуючого Багінського Артема Олександровича про передачу за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, припинення права власності, відновлення становища, яке існувало до порушення,

встановив:

26.12.2023 АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, припинення права власності, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Свої вимоги мотивувало тим, що 31.05.2018 між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ФГ «Колос» було укладено кредитний договір № 310518-А/Ф, відповідно до якого Банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 2 000 000,00 грн. на строк до 01.11.2018. З метою належного виконання позичальником обов`язків за кредитним договором, між банком та директором позичальника ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 310518-П/2 від 31.05.2018, згідно з яким на останнього покладено солідарну відповідальність перед кредитором за виконання боржником у повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором.

В зв`язку з порушенням умов договору, банк направляв до позичальника та ОСОБА_1 вимоги про погашення заборгованості від 08.01.2019. Зазначені вимоги були проігноровані, відповідно станом на 31.01.2019 виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 357 600,92 грн. В зв`язку з цим 14.02.2019 банк звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з ФГ «Колос» вказаного розміру заборгованості. До відкриття провадження у справі банк звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, проте ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.02.2019 у справі № 915/240/19 суд відмовив у задоволенні такої заяви.

02.05.2019 банк звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про солідарне стягнення, в тому числі з ОСОБА_1 . В забезпечення даного позову банк звернувся до суду із заявою про накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 . Ухвалою суду від 06.05.2019 у справі № 915/1287/19 у задоволенні заяви банку про забезпечення позову було відмовлено. Ухвалою цього ж суду від 21.05.2019 відкрито провадження у справі № 915/1287/19 за позовом банку до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 2 257 600,92 грн. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.09.2019 позовні вимоги банку задоволено повністю.

17.12.2019 приватним виконавцем Довгань В.В. відкрито виконавче провадження № 60901037 з примусового виконання даного судового рішення щодо ОСОБА_1 . Станом на час подання позову рішення суду виконано частково, заборгованість становить 2 104 640,11 грн.

Як згодом стало відомо позивачу, під час розгляду справи Господарським судом Миколаївської області за позовом банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ним було укладено правочин, спрямований на відчуження кв. АДРЕСА_1 .

05.06.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, посвідчений ПН ММНО ОСОБА_5 . При цьому банк звертає увагу, що сторони спірного договору фактично не здійснювали розрахунки за його виконання, а уклали його з метою уникнення звернення стягнення на спірну квартиру. Так згідно умов договору вартість квартири сторонами була визначена в розмірі 516 600,00 грн., які продавець начебто отримав від покупця до підписання цього договору. Однак вказане положення договору не відповідає вимогам законодавства, оскільки розрахунки між фізичними особами на подібну суму повинні виконуватись виключно в безготівковій формі. На переконання банку, вказана обставина підтверджує, що фактично передачі грошових коштів не відбулось, договір спрямований на уникнення відповідачем ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань перед АТ «Банк Кредит Дніпро».

В подальшому 30.03.2020 відповідач ОСОБА_2 подарував спірну квартиру своїй доньці ОСОБА_3 . При цьому сторони оцінили дарунок у 20 000,00 грн. При цьому, оскільки ОСОБА_1 не мав права на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, цей правочин було укладено лише з метою уникнення від виконання грошового зобов`язання, ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не здійснив оплату за придбання квартири у безготівковій формі, ОСОБА_1 не перестав бути власником квартири і навіть після її неправомірного відчуження ОСОБА_2 не став власником спірного майна, тому не набув права на розпорядження цим майном в майбутньому.

Тобто відповідач ОСОБА_1 , достовірно знаючи про факт існування невиконаного зобов`язання перед банком та наявність судового спору про стягнення з нього заборгованості, з очевидною метою приховати своє нерухоме майно від звернення на нього стягнення кредитором, а також з метою ухилення від виконання рішення суду, вчинив фраудаторний правочин щодо відчуження своєї квартири.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 05.06.2019, реєстровий номер 404, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за яким продано кв. АДРЕСА_1 , що посвідчений ПН ММНО ОСОБА_6 ;

-визнати недійсним договір дарування квартири від 30.03.2020, реєстровий номер 180, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за яким подаровано кв. АДРЕСА_1 , що посвідчений ПН ММНО ОСОБА_7 , та припинити право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру;

-відновити становище, яке існувало до порушення, а саме шляхом повернення права власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , для чого вчинити реєстраційну дію шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду;

-стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 6 441,60 грн. за подання позовної заяви, 1 073,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.12.2023 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.01.2024 представник позивача адвокат Ковриженко С.О. приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

06.05.2024 від ліквідатора банкрута ФГ «Колос» арбітражного керуючого Багінського А.О. надійшло клопотання про передачу даної цивільної справи за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області. Свої вимоги мотивував тим, що постановою Господарського суду Миколаївської області від 29.02.2024 по справі № 915/1243/21 ФГ «Колос» визнано банкрутом та щодо нього відкрито ліквідаційну процедуру. При цьому зазначав, що власником та керівником ФГ «Колос» є ОСОБА_1 , який є поручителем за кредитними договорами вказаного фермерського господарства та несплати заборгованості яким стала підставою для звернення банком з позовом до Ленінського районного суду м. Миколаєва. В межах розгляду справи Господарським судом Миколаївської області ліквідатор ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, в тому числі на кв. АДРЕСА_1 яка належала на праві власності ОСОБА_1 . Ліквідатор вважає, що вказана квартира входить до складу ліквідаційної маси ФГ «Колос». Відповідно, на його переконання, спір про законність її вибуття із власності члена керівництва ФГ «Колос» ОСОБА_1 належить до виключної компетенції суду, який розглядає справу про банкрутство. Зокрема посилається на висновки ВП ВС від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, згідно яких визначено підсудність спорів з процедур банкрутства одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника. При цьому ліквідатор вказує на те, що відсутність формального визначення серед учасників справи ФГ «Колос» не позбавляє його статусу сторони у справі, адже, відповідно до висновків ВП ВС, викладених у постанові від 05.07.2023 по справі № 910/15792/20, поняття «Сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона в процесі».

08.05.2024 на адресу суду надійшло заперечення представника позивача на клопотання про передачу даної цивільної справи за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ковриженко С.О., який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав в повному обсязі; просив відмовити в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області, оскільки вважав, що подібне порушує принцип юрисдикційності здійснення судочинства судами України.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином. Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Мутьєв Д.В. не заперечував проти задоволення клопотання щодо передачі справи до господарського суду.

Ліквідатор банкрута ФГ «Колос» арбітражний керуючий Багінський А.О. до суду не з`явився.

У статті 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Господарський процесуальний кодекс України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи про банкрутство (частина перша статті 20 цього Кодексу).

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у статті 20 ГПК України.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах між суб`єктами господарювання.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі. Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом 23.03.2021 у справі № 367/4695/20.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

Вирішуючи клопотання ліквідатора банкрута ФГ «Колос» арбітражного керуючого Багінського А.О. про передачу даної справи за підсудністю Господарському суду Миколаївської області, суд виходить з того, що позивачем АТ «Банк Кредит Дніпро» заявлено вимоги до фізичних осіб про визнання цивільних правочинів недійними, відновлення становища, яке існувало до порушення. Тобто фактично вказаний спір пов`язаний із захистом цивільних справ позивача, та не пов`язаний зі здійсненням господарської діяльності.

Посилання ліквідатора на те, що вказаний спір є похідним (пов`язаний) із розглядом справи про банкрутство ФГ «Колос», та вказівка на застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи. Вказані правові висновки, на переконання суду, не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки стосуються підсудності декількох справ одному господарському суду в межах господарської юрисдикції.

Крім того, передача за підсудністю справи з одного суду до іншого в межах судів різної предметної юрисдикції не передбачена діючим процесуальним законодавством (ані цивільним, ані господарським).

Не приймає також до уваги суд посилання арбітражного керуючого Багінського А.О. на положення ст. 31 ЦПК України, оскільки вони стосуються передачі справи за територіальною підсудністю, а не за предметною юрисдикцією.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання ліквідатора банкрута ФГ «Колос» арбітражного керуючого Багінського А.О. про передачу за підсудністю Господарському суду Миколаївської області даної цивільної справи є безпідставним та в його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись статтями 4, 19, 30, 31 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні клопотання ліквідатора банкрута Фермерського господарства «Колос» арбітражного керуючого Багінського Артема Олександровича про передачу за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, припинення права власності, відновлення становища, яке існувало до порушення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст. 354 ЦПК України.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 27.06.2024.

Суддя Г.А. Микульшина