Справа № 452/412/21 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/811/3204/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк», яка підписана адвокатом Білоусом Андрієм Володимировичем, на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

в лютому 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. З урахуванням уточнених позовних вимог просили стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним Договором про надання банківських послуг № б/н від 10 жовтня 2014 року в розмірі 14 156,49 грн, з яких: 12 722,73 грн заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 12 722,73 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 433,76 грн заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, а також понесені позивачем судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву № б/н від 10 жовтня 2014 року, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 600 грн, який в подальшому збільшився до 17 000,00 грн згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу обумовлений в договорі розмір кредиту. Натомість відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим, згідно поданої позивачем 16 лютого 2022 року заяви про зменшення позовних вимог, станом на 02 грудня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 14156,49 грн. Так як погасити виниклу заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, а тому позивач з метою захисту своїх порушених прав звернувся до суду з відповідним позовом, який просили задовольнити.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року в задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржило акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», скерувавши в листопаді 2023 року апеляційну скаргу, яка підписана адвокатом Білоусом Андрієм Володимировичем.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права та при невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10 жовтня 2014 року. Заповнення анкети - заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг саме 10 жовтня 2014 року надає можливість клієнту банку будь-коли користуватись банківськими послугами, для їх отримання та користування повторне заповнення анкети, укладання додаткового договору не потребується. Належним доказом укладення договору є анкета-заява та отримана за бажанням кредитна карта, використання якою клієнт визначає самостійно за своєю потребою. Відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви, останній згодний, що анкета - заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складають договір банківського обслуговування, з положеннями яких він ознайомлений та зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті Банку. Отже, ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що йому було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг. На підставі підписаної 10 жовтня 2014 року анкети - заяви відповідачу 09 червня 2015 року було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії до 08/2018. Після закінчення строку дії картки відповідач отримував нові картки, зі строком дії останньої до 05/2021 року. Довідка про видачу карток та зазначенням строку дії надавалась до позову. 09 червня 2015 року на картку вперше було встановлено кредитний ліміт в розмірі 600 грн, який в подальшому було збільшено до 17 000 грн.

Доказом користування кредитними коштами також є і Виписка по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5. У вказаній виписці відображено всі операції із використанням кредитних коштів, зняття грошових коштів, а також, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання. Позивачем було використано кредитні кошти, а також частково сплачено заборгованість. Зазначені обставини є важливими для встановлення факту отримання кредитних коштів та прийняття умов договору до виконання, існування між позивачем та АТ КБ ПРИВАТБАНК зобов`язальних відносин за кредитним договором. Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, позивачем надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором. Надана Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі, однак всупереч закону не прийняті як належні.

Звертає увагу й на те, що керуючись висновком почеркознавчої експертизи, згідно до якої підпис в договорі належить не відповідачу, суд не взяв до уваги, що позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку відповідачем не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Оскільки, питання щодо підписання відповідачем кредитного договору не відноситься до предмету заявленого позову (про стягнення заборгованості за договором), а позичальником позов про визнання договору недійсним не заявлявся, то і висновок почеркознавчої експертизи не має правового значення по даній справі.

Вважає, що відповідач не лише користувався кредитними коштами, а й визнав укладення договору, вчинивши дії, спрямовані на його виконання та часткове погашення заборгованості, у зв`язку з чим суд дійшов до передчасно висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом в процесі розгляду справи на підставі зібраних доказів не було встановлено факту укладення між сторонами кредитного договору, а відтак і виникнення відповідних зобов`язальних відносин, що також підтверджується представленим висновком судової почеркознавчої експертизи, а відтак і наявність відповідної заборгованості за кредитним договором у відповідача перед позивачем.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункти 63, 89), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (пункт 119), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.6), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)).

Відповідно до статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій як суди факту здійснюють дослідження та оцінку доказів.

Дослідження доказів це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення. Вона провадиться в судовому засіданні з додержанням принципів усності, безпосередності та безперервності. Зокрема, під час судового розгляду справи суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясовує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджує в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються. З урахуванням змісту спірних правовідносин, обставин справи та зібраних у справі доказів суд під час розгляду справи по суті може змінити порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, про що зазначається у протоколі судового засідання (стаття 228 ЦПК України).

Оцінка доказів завершує весь процес доказування. Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення, в якому суд зобов`язаний вказати, які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Оцінка зібраних доказів здійснюється з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності на основі внутрішніх переконань.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача кредитної заборгованості, обґрунтовує вмотивованість та підставність його подачі тим, що відповідач ОСОБА_1 , уклавши з АТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 10.10.2014р., в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконував та не повернув кредит у строки, визначені Кредитним договором, у зв`язку із чим, станом на 02 грудня 2020 року, виникла заборгованість в розмірі 14 156,49 грн, з яких : 12 722,73 грн заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 12 722,73 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1433,76 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України. Відтак, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить таку заборгованість стягнути з відповідача на його користь в судовому порядку.

Представником позивача долучено до матеріалів позовної заяви: розрахунок заборгованості, копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з «Тарифів Банку», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідку про видані картки та виписку по картрахунку відповідача, а також фото клієнта з карткою.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 заперечив факт укладення із Банком кредитного договору та відповідно підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 10 жовтня 2014 року.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду м. Львова від 14 лютого 2023 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу на предмет визначення особи, якою виконано підпис Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 10 жовтня 2014 року.

Згідно представленого судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України висновку № 933-Е судової почеркознавчої експертизи від 17 травня 2023 року: «Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис» на Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 10.10.2014 року - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.»

У матеріалах справи відсутні будь-які зауваження до цього висновку судового експерта, клопотання про призначення повторної чи додаткової експертиз та про допит експерта представником позивача також не заявлялось.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто, серед джерел доказів, відповідно до статті 76 ЦПК України, крім іншого, є висновок експерта.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006 року, яке відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом, як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

З урахуванням вищенаведеного, висновок Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 933-Е судової почеркознавчої експертизи від 17 травня 2023 року є належним доказом у даній справі.

Разом з тим, відповідно до приписів статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінюючи наявний в матеріалах справи висновок судового експерта на предмет належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку з іншими доказами по справі, суд, керуючись принципом, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення вказаний висновок підлягає до врахування, оскільки в такому чітко надано відповідь на усі питання експертизи, що стосуються суті справи, які свою детальну розшифровку отримали в дослідницькій частині висновку.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2021 року в справі №441/1325/16-ц (провадження № 61-20329св19) зроблено висновок, що «правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність».

Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Правочини, які не вчинено, не тягнуть жодних правових наслідків для сторін.

Такі ж висновки викладено у постанові Верховного суду від 15 квітня 2021 року в справі № 405/223/17 (провадження № 61-18434св20), від 10 березня 2021 року в справі № 688/3874/18 (провадження № 61-18438св20), від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

Таким чином, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено факту укладення між сторонами кредитного договору, а відтак і виникнення відповідних зобов`язальних відносин, що також підтверджується представленим висновком судової почеркознавчої експертизи, а відтак і наявність у відповідача відповідної заборгованості перед позивачем, місцевий суд прийшов до вірного, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищевстановленими обставинами справи та належним чином оцінені судом першої інстанції, а відтак такі не можуть спростувати правильних висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк», яка підписана адвокатом Білоусом Андрієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич