Справа № 462/7381/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова Ліуш А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, визнання права спільної сумісної власності, встановлення порядку користування квартирою та виділення частини квартири в користування,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна, визнання права спільної сумісної власності, встановлення порядку користування квартирою та виділення частини квартири в користування. Так, вимоги позову мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності передана ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 . Оскільки ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , померли, їх спадщину прийняв відповідач ОСОБА_3 , який закрив житлові кімнати та чинить їм перешкод в користуванні квартирою, та не хоче добровільно встановити порядок користування житловим приміщенням, а також не хоче визначати за ними право спільної сумісної власності на половину їх квартири. Враховуючи вищевикладене, просить суд про: здійснення поділу майна що є у спільній сумісній власності та визнання за позивачами права спільної сумісної власності на ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 ; встановлення порядку користування вказаною квартирою, згідно якого на період обміну або продажу виділити ОСОБА_1 , в користування кімнату позначену на плані квартири цифрою 2 площею 9,0м2; встановлення порядку користування вказаною квартирою, згідно якого на період обміну або продажу виділити ОСОБА_1 , в користування кімнату позначену на плані квартири цифрою 3 площею 14,9м2; встановлення порядку користування вказаною квартирою, згідно якого на період обміну або продажу виділити ОСОБА_2 , в користування кімнату позначену на плані квартири цифрою 2 площею 9,0м2; встановлення порядку користування вказаною квартирою, згідно якого на період обміну або продажу виділити ОСОБА_2 , в користування кімнату позначену на плані квартири цифрою 3 площею 14,9м2; виділення відповідачу ОСОБА_3 , в користування позначену кімнату цифрою 3 площею 17,8 м2; приміщення кухні, коридору, туалету та ванної кімнати залишити в спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі " ОСОБА_6 та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження, примірник позову разом з додатками у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка була ним отримана, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву до суду направлено не було.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2024 року, витребувано в приватного нотаріуса Давидчак С.В., спадкову справу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що згідно довідки відділу Житлового господарства ЛКП «Сигнівка», в квартирі в АДРЕСА_2 , зареєстровані і проживають ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 05 липня 2016 року, між ОСОБА_7 , та ОСОБА_2 , розірвано шлюб, та після його державної реєстрації, прізвище вказаним особам залишено ОСОБА_8 .

Суду було надано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01 червня 2016 року, з якого вбачається, що було здійснено реєстрацію заповіту ОСОБА_4 . Проте, як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Давидчак С.В., спадкові справи на ім`я померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заведено не було.

Згідно відповіді Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», квартира в АДРЕСА_2 , на праві власності була зареєстрована ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 . Вказане також стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 02 грудня 2002 року. Крім того, суду було надано технічний паспорт на квартиру, замовником якого значиться ОСОБА_1 .

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Для здійснення поділу майна та визнання права спільної сумісної власності на ідеальну частину квартири, - таке майно має перебувати у власності учасників справи.

Проте, як вбачається з наявних в матеріалах справи даних, зокрема, свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , від 02 грудня 2002 року, така належить на праві приватної, спільної сумісної власності: ОСОБА_4 та членам її сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 . Відтак, з вказаного документу чітко вбачається, що зі всіх учасників справи, квартира на праві приватної, спільної сумісної власності належить лише ОСОБА_1 , тоді як про ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у вказаному свідоцтві відомості відсутні.

ОСОБА_2 , виступаючи позивачем по справі не надала суду жодного доказу, який би стверджував, що вона є серед осіб, яким належить право власності на квартиру. Одне лише свідоцтво про розірвання шлюбу від 05 липня 2016 року, між ОСОБА_7 , та ОСОБА_2 , жодним чином не встановлює факт належності їй свідоцтва про право власності на квартиру, оскільки крім прізвища, ім`я та по-батькові, - інші відомості які б дали можливість встановити факт його належності, - таке свідоцтво не містить. Рішення суду про встановлення факту належності позивачу ОСОБА_2 , правовстановлюючого документу в порядку окремого провадження матеріали справи також не містять.

Не знайшло свого підтвердження й те, що відповідач ОСОБА_3 , успадкував право власності на частку у спірній квартирі після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки згідно відповіді приватного нотаріуса Давидчак С.В., від 10 квітня 2024 року (яка була витребувана за клопотанням позивачів), спадкові справи на ім`я померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заведені не були. Свідоцтва про смерть вказаних осіб та будь-які інші правовстановлюючі документи на право власності відповідача на спірну квартиру позивачами та відповідачем (який неодноразово повідомлявся про розгляд Залізничним районним судом м. Львова вказаної справи) до суду надано не було.

Крім того, згідно довідки відділу Житлового господарства ЛКП «Сигнівка», в квартирі в АДРЕСА_2 , зареєстровані і проживають лише ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , Отже, наданий позивачами доказ, повністю спростовує їх твердження про проживання в спірній квартирі ще й відповідача ОСОБА_3

Позивачами також не надано жодного доказу, на підтвердження аргументації позовних вимог про те, що відповідач дійсно чинить будь-які дії, щодо перешкод в користуванні квартирою, та не хоче добровільно встановлювати порядок користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, ставлячи перед судом вимогу про поділ майна, що є у спільній сумісній власності сторін та визнання за позивачами права власності на вказану квартиру, суду не було надано жодного доказу, який би стверджував про перебування такої квартири у спільній власності учасників справи, а відтак, в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Щодо вимог про встановлення порядку користування квартирою, та в таких слід відмовити як похідних.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, визнання права спільної сумісної власності, встановлення порядку користування квартирою та виділення частини квартири в користування, - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Суддя: А.І. Ліуш