Справа №522/2404/24
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

06 травня 2024 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 12.03.2024 року цивільну справу передано до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду за підсудністю.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2024 року головуючим у справі визначена суддя Ус О.В.

01.05.2024 року з Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Херсонської міської ради надійшла інформація, згідно якої інформація про декларування/реєстрацію місця проживання (перебування)/зняття з реєстрації місця проживання (перебування) ОСОБА_1 станом на 19.04.2024 р. відсутня, що передано головуючому 06.05.2024 р.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, встановлено, що заява підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства, але подана без додержання вимог ст. 175 ЦПК України, внаслідок чого підлягає залишенню без руху на підставі ч.1 ст. 185 ЦПК України, виходячи з наступного.

В порушення вимог п.5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачкою не надано доказів сумісного проживання подружжя у м.Херсоні, відомостей про останнє відоме місце проживання відповідача у м.Херсон, місцезнаходження майна відповідача на території м.Херсон, Херсонської області.

Відповідач є громадянином Федеративної Республіки Німеччина.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.83, ч.5 ст.177 ЦПК України на заявника покладений обов`язок подати докази разом з поданням заяви. А якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Крім того, судом враховано, що приватноправові відносини, що склалися між сторонами є відносинами з іноземним елементом, а тому регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» (далі Закон).

Відповідно до ст. 56 Закону, форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України.

Статтею 60 Закону передбачено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Згідно ст. 63 Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Тому, у разі якщо подружжя є громадянами однієї держави, їх спільним особистим законом вважається право такої держави. Якщо ж подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України.

Оскільки сторони є громадянами різних держав, то кожен із них має власний особистий закон. Отже, сторони, як подружжя, не мають спільного особистого закону.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка в позові не зазначає країну їх останнього спільного місця проживання, не надає докази спільного проживання на території України; не зазначає з якого по який час подружжя проживало разом, де проживало та з якого часу припинені відносини і в якій державі.

Таким чином, позивачці слід зазначити країну останнього спільного місця проживання подружжя та надати докази цього; зазначити з якого по який час подружжя проживало разом, де проживало та з якого часу припинені відносини і в якій країні.

Крім того, з позову не є зрозумілим в якій державі проживає відповідач (відповідно до свідоцтва про народження дитини, дитина народилась у Федеративній Республіці Німеччина, відповідач є громадянином Федеративної Республіки Німеччини), не вказано фактичної адреси для можливості надіслання відповідних документів для вручення відповідачу в порядку судового доручення. Зазначені дії позивачки можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами з поверненням позову відповідно до вимог ч.3 ст. 44 ЦПК України.

На підставі ст. 185 ч.1 ЦПК України позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом строк позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві.

Керуючись ст. 175, 176, 177, 185 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направити позивачу.

Надати позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, позовна заява вважатиметься не поданою та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремому оскарженню не підлягає.

СуддяО. В. Ус