Провадження № 2/727/122/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді: Танасійчук Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Дячук І.М.

позивача: ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії,

-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії, зокрема припинити складування будівельних відходів у дворі спільного користування - на прибудинковій території багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та очистити прибудинкову територію від будівельних відходів власними силами та/або за власний кошт.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що їй на праві спільної часткової власності належить 4/10 квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Вказує, що гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_4 протягом тривалого часу, системно забруднюють прибудинкову територію за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом складування ними будівельних відходів у дворі спільного користування.

Багаторазові прохання припинити засмічення та прибрати сміття відповідачі або ігнорують, або ж сприймають агресивно та відмовляються.

З метою вирішення спору та припинення порушення позивачка зверталася до Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради. За результатами звернення Управлінням порядку ЧМР у відношенні ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення згідно ст. 152 КУпАП (порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів) та вручено припис на усунення вказаного порушення.

У зв`язку з тим, що гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_4 не реагують на вимоги жителів будинку та уповноваженого органу щодо усунення порушення та припинення складування ними будівельних відходів у дворі спільного користування, ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів. Просить Суд усунути перешкоди у користуванні співвласниками багатоквартирного будинку земельною ділянкою - прибудинковою територією багатоквартирного будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_4 припинити складування ними будівельних відходів у дворі спільного користування та очистити прибудинкову територію від будівельних відходів власними силами та/або за власний кошт.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.01.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

24.01.2024 року на адресу суду представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 був надісланий відзив на позовну заяву. У відзиві вказується не те, що відповідачка на засіданні адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради пояснила, що «підсипала в`їзд гравієм з крайньої необхідності, оскільки у вказаному місці були великі ями в яких збиралася вода і утворювалося болото, у зв`язку із чим неможливо було заходити у двір».

Та за результатом розгляду матеріалів справи і, беручи до уваги пояснення Відповідачки адміністративна комісія при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради закрила провадження у справі про адміністративне правопорушення обмежившись усним зауваженням.

Після складання відповідних постанов, відповідачка прибрала всю прибудинкову територію, вивезла всі будівельні відходи та в подальшому більше не здійснювала будь-яких порушень.Стверджує, що із фотознімків прибудинкової території від 23 січня 2024 року вбачається , що на ній відсутні будь-які ознаки будівельних відходів, про які зазначено в постановах та про які згадує позивачка у своїй заяві. Додає, що, жодних порушень правил добросусідства чи благоустрою відповідачка не вчиняла, а доводи позовної заяви є необгрунтованими та безпідставними у зв`язку із чим просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії відмовити в повному обсязі у зв`язку із їх недоведеністю та необґрунтованістю.

30.01.2024 року позивач подала до суду відповідь на відзив, у якому вказує, що твердження відповідачки про те, що після складання постанов, нею та її чоловіком ОСОБА_4 було прибрано всю прибудинкову територію і вивезено всі будівельні відходи, не відповідають дійсності і вводять суд в оману. Просить її позов задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.02.2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Вказала, що відповідачі засипали будівельними відходами частину прибудинкової території, яка знаходиться під її вікном. Такі їх дії створюють їй перешкоди для того щоб нормально заходити до своєї квартири та, тим, що будівельні матеріали випаровують шкідливі речовини, якими їй доводиться дихати. На місці де відповідачі засипали будівельне сміття стоїть їх автомобіль. Автомобіль відповідачів не створює їй перешкод для того щоб заїхати транспортним засобом, в разі потреби, до своєї квартири. Вказала, що відповідачі не виконали вимог припису та не прибрали будівельні відходи. Пояснила суду, що на фото , яке в матеріалах справи на 16 аркуші видно, що будівельне сміття наявне на дорозі і його необхідно прибрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона з чоловіком засипали гравієм вибоїни, які утворювалися транспортним засобом, для того щоб не утворювалися калюжі. Адміністративною комісією, що розглядала адміністративну справу відносно неї закривалася справа, з тих причин, що вона підсипала дорогу для того щоб не було вибоїн і бруду. Будівельні відходи вони з чоловіком прибралиНа місці де вони з чоловіком ОСОБА_5 засипали гравієм ями , стоїть їхній автомобіль. Разом з тим автомобіль не створює позивачу перешкод щоб зайти чи заїхати до своєї квартири. І, з приводу автомобіля, позивач ніколи не мала до них претензій. З позивачкою у них тривалий час неприязні стосунки і , в зв"язку з цим вона постійно звертається до різних державних органів зі скаргами на сусідів. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні надав пояснення про те, що земельна ділянка під даним будинком у власності сторін не перебуває. Земельна ділянка є прибудинковою територією та перебуває у комунальній власності. Вказує, на те, що діями відповідачів жодні права позивача не порушені.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне:

Позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 4/10 квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом із державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12-13)

Як вбачається з припису, виданого головним інспектором з благоустрою та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради №339 від 06.09.2023 року, ОСОБА_2 , запропоновано прибрати та вивезти будівельні відходи із двору спільного користування. (а.с.23)

Згідно постанови № 3 від 15.09.2023 року адміністративна комісія при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради визнала ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП за порушення правил благоустрою населених пунктів. Та закрила провадження у справі обмежившись відносно ОСОБА_2 усним зауваженням. (а.с.22)

Згідно постанови № 3 від 06.10.2023 року адміністративна комісія при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради визнала ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП , за невиконання припису № 339. Та закрила провадження у справі обмежившись відносно ОСОБА_2 усним зауваженням. (а.с.25)

Судом також досліджені додані сторонами фотографії зі спірної частини прибудинкової території.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Як роз`яснено у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною третьою статті 42 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Згідно ст. 179 Житлового кодексу користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.3.1.14. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом №76 від 17.05.2005 р. розміщення у допоміжних приміщеннях речей, обладнання, інвентарю та інших предметів не допускається. Входи на сходові клітки і горища, а також підходи до пожежного обладнання й інвентарю не повинні бути захаращеними. П.3.7.18 визначено, що не дозволяється захаращувати шляхи евакуації (коридори, проходи, сходові марші і площадки, вестибюлі, холи, тамбури тощо) меблями, обладнанням, навіть якщо вони не зменшують нормативну ширину, захаращувати меблями, устаткуванням та іншими предметами двері, люки на балконах і лоджіях, переходи в суміжні секції та виходи на зовнішні евакуаційні драбини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

При вирішенні справи судом враховується принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України, який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка, звертаючись до суду не погоджується із діями відповідачів, вказуючи , що вони не дотрималися правил благоустрою та створюють їй перешкоди у користуванні прибудинковою територією.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснила, що вона з чоловіком ОСОБА_5 засипали в дворі вибоїну гравієм , для того щоб не утворювалося болото. Такі ж пояснення нею були надані адміністративній комісії Чернівецької міської ради під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, з чого комісія зробила висновки про малозначність вчиненого правопрушення та прийняла рішення про закриття провадження у справі.

Дослідивши в судовому засіданнні фотографії з місця прибудинкової території (а.с. 65) , що було засипане гравієм, суд не вбачає таких перешкод , що унеможливлювали б позивачу пройти до своєї квартири, чи іншим чином користуватися цією територією. В судовому засіданні було з`ясовано, і з цього приводу позивач заперечень не мала, що на місці де засипаний гравій стоїть транспортний засіб відповідачів. Таким чином , суд не вбачає заінтересованості відповідачів в тому щоб спеціально захаращувати місце стоянки свого ж автомобіля. Крім того, в судовому засіданні позивач підтвердила, що, в разі необхідності, до її квартири транспортний засіб може проїхати безперешкодно. Таким чином, доводи позивача про те, що відповідачі створили їй перешкоди в тому щоб пройти до своєї квартири, суд вважає нелогічними та до уваги не приймає.

Оскільки судом встановлено відсутність порушеного права позивача , в задоволенні позову про зобов"язання очистити прибудинкову територію від будівельних відходів , належить відмовити.

Крім того позивач, звертаючись до суду з цим позовом до відповідача , просить припинити складування будівельних відходів у дворі спільного користування.

Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права. В даному випадку позивач зобов`язаний довести існування реальної небезпеки порушення його права власності в майбутньому, ким такі порушення вчинені та чи в майбутньому можуть бути вчинені. Така позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.10.2019 року у справі №61/29674св18.

Разом з тим, позивачем не доведено чому вона вважає, що є реальні обстави вважати, що її право може бути порушене в майбутньому.

З огляду на наведене в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 89, 141, 209, 229, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. 42 ЗК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про зобов`язання припинити складування будівельних відходів у дворі спільного користування - на прибудинковій території багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та очистити прибудинкову територію від будівельних відходів власними силами та/або за власний кошт, відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Чернівецького апеляційного протягом 30 - ти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 10 квітня 2024 року.

СУДДЯ: Танасійчук Н.М.