ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Київ

справа № 344/6751/22

провадження № 61-671св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Олійник А. С., Сердюка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Домбровської Г. В., та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 3 листопада 2022 року, прийняту колегією у складі суддів: Баркова В. М., Девляшевського В. А., Луганської В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В обґрунтування заяви вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання та внаслідок ворожого обстрілу на Донеччині загинув її рідний брат - ОСОБА_2 .

Зазначала, що з дитинства та до загибелі брата вони спільно проживали в одному житловому будинку, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права і обов`язки. Внаслідок загибелі брата вона має право на отримання одноразової допомоги на підставі статті 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сім`ї», тому просила встановили факт спільного проживання однією сім`єю разом з братом - ОСОБА_2 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 червня 2022 року заяву задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю рідної сестри -

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та рідного брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 1997 року до 18 травня 2022 року.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довела факт спільного проживання разом з рідним братом - ОСОБА_2 однією сім`єю.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 3 листопада 2022 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 червня 2022 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

ІНФОРМАЦІЯ_1 є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що є юридичною особою, тому у січні 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 червня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 3 листопада 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій того, що встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно ОСОБА_1 для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця - ОСОБА_2 ; не перевірили суди і наявність чи відсутність інших осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»

від 28 лютого 2022 року № 168, виплачується одноразового допомога

в розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених статею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованій особі, що вона має право подати позов на загальних підставах.

У зв`язку з наявністю спору про право ІНФОРМАЦІЯ_1 вважає, що суди безпідставно не залишили заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Вказує про неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 8 травня 2019 року у справі № 454/1106/17 (провадження № 61-17353св18), про те, що встановлення факту проживання однією сім`єю у разі існування спору про право вирішується у позовному провадженні.

Крім того, на думку заявника, сам по собі факт спільного проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних членам сім`ї, не може свідчити про те, що між братом і сестрою продовжували існувати відносини сімейного характеру. Висновок судів про встановлення вказаного факту суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18), від 5 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18) та від 25 листопада 2019 року

у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 2 жовтня 2019 року

у справі № 522/16724/16 (провадження № 61-28810св18), про те, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому

статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У даній справі ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження обставин щодо її пов`язаності з ОСОБА_2 спільним побутом, наявності у них взаємних прав та обов`язків.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 та витребувано з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області матеріали цивільної справи № 344/6751/22.

Підставою відкриття касаційного провадження у справі були доводи заявника про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 601/2137/17 (провадження № 11-1126апп18), у постановах Верховного Суду від 2 жовтня

2019 року у справі № 522/16724/16 (провадження № 61-28810св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18), від 5 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18), від 16 січня

2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18), від 8 травня 2019 року у справі № 454/1106/17 (провадження № 61-17353св18) (пункт 1

частини другої статті 389 ЦПК України).

15 лютого 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України, в інтересах якого діє

Матяшук В. К .

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2023 року зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного

Суду справи № 560/17953/21 (провадження № К990/37387/22) і ухвалою Верховного Суду від 6 березня 2024 року провадження у справі поновлено.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 є рідними сестрою та братом і з дитинства проживали в будинку АДРЕСА_1 . Їх мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 загинув в результаті ворожого обстрілу під час виконання бойового завдання із захисту незалежності України в районі населеного пункту Яковлівка Донецької області.

Зі змісту довідки старости Черніївського старостинського округу від 30 травня

2022 року № 151/120-11/35в суди встановили, що поховання ОСОБА_2 провела його сестра ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові

від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року

у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постанові Верховного Суду від 16 січня

2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18),

від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 5 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18). Про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, зазначає ІНФОРМАЦІЯ_1 у касаційній скарзі.

У постанові від 7 лютого 2024 року у справі № 383/821/22

(провадження № 61-5935св23) зазначено, що «предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є, передусім, сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства».

За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Як визначено у статтях 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як

на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 як брата і сестри з огляду на встановлення обставин їх кровної спорідненості та проведення заявником поховання брата.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначав про недослідження судом першої інстанції обставин щодо пов`язаності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільним побутом і наявності у вказаних осіб взаємних прав та обов`язків.

Апеляційний суд не перевірив зазначені доводи апеляційної скарги і не врахував, що встановлення зазначених обставин має важливе значення для встановлення факту проживання однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Не врахувавши висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 січня

2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18),

від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 5 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18), суд апеляційної інстанції внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, щодо пов`язаності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільним побутом і наявності у вказаних осіб взаємних прав та обов`язків, тому висновок апеляційного суду про залишення без змін рішення суду першої інстанції, яким встановлено зазначений факт, є передчасним, а ухвалене судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

За таких обставин касаційна скарга частково є обґрунтованою, наведена заявником в цій частині підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1

частини другої статті 389 ЦПК України, щодо застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновків Верховного Суду,

викладених у постановах від 16 січня 2019 року у справа № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 5 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18), підтверджені під час касаційного перегляду.

Крім того, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою

статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Колегія суддів вважає за необхідне врахувати висновки, викладені після подання касаційної скарги, у постанові Верховного Суду від 7 лютого 2024 року

у справі № 383/821/22 (провадження № 61-5935св23), що узгоджується

з частиною третьою статті 400 ЦПК України.

В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої

статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Під час нового розгляду справи апеляційний суд має врахувати викладене, встановити обставини щодо існування або відсутності обов`язкових умов для визнання заявника та ОСОБА_2 членами сім`ї і ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо існування у ІНФОРМАЦІЯ_1 права на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

У справі, яка переглядається, заінтересованою особою ОСОБА_1 визначила ІНФОРМАЦІЯ_1 , який оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, а суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого суду за його апеляційною скаргою.

У грудні 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 подав касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 червня

2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 3 листопада

2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 344/6751/22 (провадження № 61-11985ск22) повернено ІНФОРМАЦІЯ_1 касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Постановляючи ухвалу від 5 грудня 2022 року, Верховний Суд зазначив про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не є юридичною особою і не має процесуальної дієздатності.

У січні 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення. Обґрунтовуючи існування у нього права на касаційне оскарження, заявник зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 є його структурним підрозділом,

який є заінтересованою особою у справі, проте з урахуванням ухвали Верховного Суду від 5 грудня 2023 року позбавлений права оскаржити судове рішення у справі, в якій він є учасником.

Надаючи оцінку вказаним доводами ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей,

мм. Києва та Севастополя.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Аналіз наведеної правової норми свідчить, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а відтак не мають статусу юридичних осіб.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним

у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 522/22225/21

(провадження № К/990/20744/22).

Враховуючи конкретні обставини цієї справ, колегія суддів дійшла висновку про існування у ІНФОРМАЦІЯ_1 права на касаційне оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанції у цій справі, учасником якої був його структурний підрозділ ІНФОРМАЦІЯ_1

Щодо судових витрат

Так як касаційний суд дійшов висновку про направлення справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 3 листопада 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко А. С. Олійник В. В. Сердюк