Дата документу 09.04.2024 Справа № 333/7370/23
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №333/7370/23 Головуючий у 1-й інстанції: Варнавська Л.О. Провадження № 22-ц/807/772/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Аксьонової Світлани Вікторівни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 500,00 грн, який в подальшому було збільшено до 43 000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Відповідач зобов`язання за договором кредиту від 20 липня 2012 року належно не виконувала, а тому станом на 11 червня 2023 року у неї перед Банком утворилась заборгованість в розмірі 43 426,43 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 43 174,42 грн, 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 252,01 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн- нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісію, у зв`язку із чим, позивач, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 43 174,42 грн за кредитним договором №б/н від 20 липня 2012року, а також судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 липня 2012 року, яка виникла станом на 11 червня 2023 року в розмірі 33 366,34 грн та судовий збір в сумі 671,92 грн, в решті позову відмолено.

У лютому ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Аксьонової С.В. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №333/7370/23 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 (понесені останньою витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2024 року заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цій справі задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1158,50 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 , представника, адвоката Аксьонової С.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до неї відмовити у повному обсязі, застосувати відносно вимог Банку позовну давність, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі на загальну суму 15 000,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позовні вимоги, не врахувавши, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомилася саме із Правилами надання банківських послуг на які посилається у позовній заяві позивач, не надано доказів які б підтвердили, що між сторонами укладено кредитний договір, чи було встановлено кредитний ліміт, перерахування кредитних коштів на особовий рахунок, підтвердження отримання відповідачем картки, графіку платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту, що між сторонами погоджено умови нарахування відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, а надана інформація в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 30 листопада 2020 року, зберігає свою чинність та є актуальною до 15 грудня 2020 року. Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформацію, яка зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною з 30.11.2020 по 15.12.2012. При цьому, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом про стягнення заборгованості яка виникла за період з 07.11.2013 по 13.06.2023, за кредитним договором про надання банківських послуг від 20 липня 2012 року. Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, інформація наведена у ньому була актуальною лише в період з 30.11.2020 по 15.12.2020, наведена у ньому інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Надані Банком документи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони погодили у письмовій формі проценту ставку кредитом. Зазначає, що розрахунок наданий Банком не відповідає дійсності, вказана сума жодним чином не обґрунтована, підписання анкети-заяви не можна розцінювати як факт укладення між сторонами кредитного договору, оскільки вона не містить в собі жодних умов, що є характерними до кредитних відносин. За розрахунками представника відповідача, останньою з 13 червня 2020 року використано коштів на суму 145 208,38 грн, а внесено коштів на суму 129 209,42 грн + 28 166,05 грн (незаконно списаних коштів з урахуванням строків позовної давності), тому вважає, що відповідач переплатила 12 167,09 грн. Зазначає, що відповідачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн та витрати за подання апеляційної скарги в сумі 4 026,00 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому колегія суддів зауважує, щро ухвалу про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу було доставлено в електронний кабінет АТ КБ «ПриватБанк» 26 березня 2024 року

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 43 426,43 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 20 липня 2012 року станом на 11 червня 2023 року становить у сумі 43 426,43 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 43 174,42 грн, 252,01 грн - заборгованість за простроченими відсотками. У Анкеті-заяві позичальника від 20 липня 2012 року процентна ставка не зазначена. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку відсотків за користування кредитними коштами з 20.07.2012 по 29.11.2020 у розмірі 10 060,34 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотками, нарахованими після 30.11.2020 до 11.06.2023 суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту та відсоткам за даний період в сумі 33 366,09 грн (за вирахуванням незаконно списаних процентів у розмірі 10 060,34 грн), кошти в добровільному порядку не повернуті, які суд вважав доведеними та стягнув вказану суму. При постановленні рішення суд керувався правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.Крім того, ухвалюючи 09 лютого 2024 року додаткове рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу понесених стороною відповідача з позивача у розмірі 1 158,50 грн, суд виходив з пропорційності задоволених позовних вимог, який задоволений на 76,83 %, предмету спору, складності справи, яка є незначною.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися повністю не може, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим 20 липня 2012року підписала Анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.44).

У заяві-анкеті зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй у для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»,«Універсальна, 30 днів пільгового періоду», зокрема «Універсальна Gold», до 55 днів пільгового періоду (а.с.56), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.57-84), паспорт споживчого кредиту (а.с.53-55), Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 30.11.2020 року(а.с.45-52), Виписку про рух коштів (а.с.23-41).

Відповідно до розрахунку наданого банком вбачається, що станом на 11 червня 2023 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за зазначеним кредитним договором у розмірі 43 426,43 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту 43 174,42 грн; заборгованості за простроченими відсотками 252,01 (а.с.18-22).

Частиною 2 статті 11ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено: «як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором, позивач посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані позичальником. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» розумів позичальник , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Так, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. […] Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів".

У справі, що переглядається банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту та відсотки за користування кредитними коштами.

Позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції надано розгорнутий розрахунок заборгованості за договором (а.с.7-22), а також виписку за договором №б/н від 20 липня 2012 року (а.с.23-41) з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з моменту укладення договору систематично частково (не кожен місяць) погашала заборгованість за кредитним договором.

Відповідачем під час судового розгляду не спростовано факту отримання грошових коштів від банку. Не спростовано розрахунок заборгованості за тілом кредиту.

Банк до позовної заяви додав розгорнутий розрахунок заборгованості за договором (а.с.7-22), а також виписку по картковому рахунку (а.с.23-46), з якого вбачається, що ОСОБА_1 після підписання анкети-заяви отримала кредитну картку та користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, розплачувалася за товар в магазині, частково погашала заборгованість за кредитом.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 19 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі наданих сторонами і досліджених судом доказів, належним чином дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, за змістом виписки по картці є очевидним здійснення операцій, у тому числі з ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок, тому прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 суми непогашеного тіла кредиту.

Отже, в цій частині висновки суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту відповідають закону.

Проте, суд першої інстанції не дослідив виписку про рух коштів та не зробив власний перерахунок щодо фактично отриманої відповідачем та погашеної суми кредитних кошів, не визначивши яке саме тіло кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку випливає, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору.

Тобто, за своєю суттю заборгованість за тілом кредиту, на яке вказує АТ КБ «ПриватБанк» у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

Як вбачається з наданої Банком виписки про рух коштів, відповідач за період з 01 лютого 2014 року по 02 червня 2023 року фактично отримала та використала кредитні кошти у сумі 353 145,73 грн, внесла на погашення 337 809,44 грн, а тому різниця становить 15 336,29 грн (353 145,73-337 809,44).

Отже, ОСОБА_1 має непогашене тіло кредиту у розмірі 15 336,29 грн. Відповідачкою у справі не спростовано зазначений розмір заборгованості за тілом кредиту, доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення кредитних коштів.

Щодо заявлених банком вимог про стягнення процентів слід зазначити таке.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 вересня 2020 року, посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, яка підписана клієнтом відповідачем по справі ОСОБА_1 в електронному вигляді.

Правовідносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно положень частин третьої, четвертої, шостої, сьомої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У заяві позичальника від 20 липня 2012 року процентна ставка не зазначена (а.с.44).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, у тому числі, крім тіла кредиту, просив суд стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами у розмірі 252,01 грн.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 липня 2012 року, банк посилався на Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг по кредитним карткам «Універсальна» та «Універсальна Gold» від 30 листопада 2020 року; паспорт споживчого кредиту; витяг із Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт « Універсальна», « Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача про Умови та Тарифи не може бути належним доказом узгодження між сторонами розміру процентів, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Звертаючись до суду з позовом, банк подав до суду анкету - заяву від 20 липня 2012 року в якій не зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (а.с. 44).

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Проте, 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в Приват Банку, в якій були зазначені істотні умови кредитного договору, а саме: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - 50 000 грн для карт «Універсальна» та 75 000 грн для карт «Універсальна Gold», строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, мета отримання кредиту - споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом; можливі види (форми) забезпечення кредиту - без забезпечення, процентна ставка - 42,00 % для карт «Універсальна» та 40,8 % для карт «Універсальна Gold» (п.1.3 Заяви), тип процентної ставки - фіксована, загальні витрати за кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом тощо (а.с.45-52).

Саме відповідач повинна була спростувати, що підпис, який міститься в Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 30 листопада 2020 року, їй не належить.

З матеріалів справи також чітко вбачається, що 20 липня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, ідентифікувалася у банку, та їй було відкрито картковий рахунок та видано 10 кредитні картки, строк дії останньої до 11/24 картка «Універсальна Gold»:

НОМЕР_2 -07.112.2013, терміном дії 08/11 картка «Універсальна»; НОМЕР_3 - 30.01.2014 термін дії 10/17;

PKMMUUNEMBOSSEDCREDIT 1-4%FIRSTPIN; НОМЕР_4 - 05.01.2015 термін дії 10/17, картка «Універсальна Gold»;

НОМЕР_5 - 08.05.2015термін дії 10/17, картка WGMMS DebitMasterCard Gold;

НОМЕР_6 - 30.08.2016 термін дії 04/18, картка «Універсальна Gold»;

НОМЕР_7 - 29.09.2014 термін дії 09/18, тип картки не зазначений;

НОМЕР_8 - 08.12.2015 термін дії 09/18, картка «Універсальна Gold»;

НОМЕР_9 - 09.10.2017 термін дії 07/21, картка «Універсальна Gold»;

НОМЕР_10 - 22.04.2019 термін дії 11/22, картка «Універсальна Gold»;

НОМЕР_11 - 30.11.2020 термін дії 11/24, картка «Універсальна Gold» (а.с.43).

Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , останній на картку НОМЕР_1 виданої 07.11.2013 були встановленні наступні ліміти, а саме: 07.11.2013 встановлений кредитний ліміт - 500 грн, 10.02.2014 кредитний ліміт збільшено - 1500 грн, 05.01.2015 кредитний ліміт зменшено - 1500 грн, 29.08.2016 кредитний ліміт збільшено - 20000 грн, 12.09.2016 кредитний ліміт зменшено - 10000 грн, 24.01.2017 кредитний ліміт зменшено - 1636,11 грн, 31.01.2017 кредитний ліміт збільшено - 1800 грн, 03.04.2017 кредитний ліміт зменшено -1500 грн, 09.10.2017 кредитний ліміт збільшено - 3000 грн, 25.09.2018 кредитний ліміт збільшено - 5000 грн, 31.05.2019 - кредитний ліміт збільшено - 13000 грн, 15.11.2019 кредитний ліміт збільшено - 28000 грн, 12.03.2020 кредитний ліміт збільшено - 33000 грн, 18.06.2021 кредитний ліміт збільшено - 38000 грн, 24.09.2021 кредитний ліміт збільшено - 43000 грн, 18.08.2022 кредитний ліміт зменшено - 0,00 грн (а.с.47).

Отже, відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано картку, яка в подальшому перевипускалася.

Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена в поставі Верховного Суду у справі №373/212/16-ц від 27 листопада 2019 року.

30 листопада 2020 року при перевипуску та отриманні нової кредитної картки Універсальної Голд НОМЕР_11 та змін умов кредитування ОСОБА_1 ознайомили з умовами кредитування в банку шляхом підписання нею Паспорту споживчого кредиту та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг в Приват-Банку.

Підписавши вказану Заяву 30 листопада 2020 року, яка є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦПК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання, а тому посилання суду про те, що позивач не надав документів, які б підтверджували погодження між сторонами всіх умов надання банківських послуг з 30 листопада 2020 року, у тому числі обов`язку позичальника зі сплати процентів, не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, Банк ознайомив ОСОБА_1 з умовами споживчого кредитування в АТ КБ «ПриватБанк» 30 листопада 2020 року, тому правомірно з цього часу нараховув проценти за користування кредитом у розмірі, передбаченому в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 30 листопада 2020 року, чого не було враховано судом першої інстанції.

Враховуючи те, що зазначеною Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана ОСОБА_1 визначено розмір процентів за користування кредитними коштами, у розмірі 40,8% річних (п. 1.3 Заяви), то вони підлягають стягненню з відповідачки на користь банку.

Отже, колегія суддів зауважує, що нараховані Банком відсотки відповідачу з 30 листопада 2020 року є правомірними та узгодженими, а тому підлягають стягненню в заявленому Банком розмірі у сумі 252,01 грн, та які зазначені в наданому банком розрахунку заборгованості ( а.с. 22 зворот), оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» підлягає до стягнення заборгованість по тілу кредиту у розмірі 15 336,29 грн (різниця фактично отриманих, але не повернутих відповідачем Банку), яка самостійно розрахована судом, нараховані проценти за період з 30 листопада 2020 року по 11 червня 2023 року у розмірі 252,01 грн, разом у розмірі 15 588,30 грн (15 336,29+252,01).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду першої інстанції сплатив судовий збір в розмірі 2684 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16 серпня 2023 року за № ІНВ96В4027 (а.с.89).

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню на 35,89% (15588,30:434,26=35,89, де 434,26=43426,43*1%) від заявлених, тому на користь АТ КБ «ПриватБанк» з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, за подання позовної заяви в сумі 963,28 грн (2684 грн х 35,89 %).

Водночас, ОСОБА_1 при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатила судовий збір в розмірі 4026 грн, що підтверджується квитанцією від 23 лютого 2024 року за № ID: 8248-8932-5830-8221, а тому понесені позивачем судові витрати за подання апеляційної скарги слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , пропорційно задоволеним вимогам, в розмірі 2581,06 грн (64,11 % х 4026 грн).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 покладено більшу суму судових витрат, тому з АТ КБ « ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1617, 78 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідача в суді першої інстанції в розмірі 6000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19) Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витратна професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Водночас частиною третьою статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес

Подібні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" суд виходив із того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

В суді першої інстанцій інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Аксьонова С.В. на підставі ордерів на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1141183 від 19вересня 2023 року (а.с.104), та договору про надання правової (правничої) допомоги від 07 вересня 2023 року за №ГІВ/2023 (а.с.115-116).

Згідно з умовами договору про надання правової (правничої) допомоги від 07 вересня 2023 року за правову допомогу, передбачену п.п. 3.1договору, замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, що визначається відповідними додатками до цього договору. Розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату, визначається за домовленістю сторін, виходячи з складності правового питання, справи, її тривалості, фінансових можливостей та матеріального стану клієнта. Клієнт зобов`язаний: сплатити за виконання обов`язків покладених на адвоката цим договором суму коштів, яка попередньо обумовлена між ним та адвокатом (п.3.2 договору). Гонорар (винагорода) виплачується Клієнтом у разі позитивного вирішення питання та визначається за домовленістю (п.3.2 договору). Виконання послуги та її оплата підтверджується актом виконаних робіт, які підписується сторонами або уповноваженими представниками. Сторони погодили, що не підписання акту виконаних робіт чи відмова від підпису не свідчить про його фактичне невиконання адвокатом (п. 3.5 договору). Витрати понесені адвокатом при виконанні доручень клієнта, підтверджується відповідними первинними (видатковими накладними, актами, чеками, квитанціями, квитками тощо) і підлягають відшкодуванню клієнтом у визначено адвокатом строку і порядку (п.3.6 договору).

В заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача - адвокат Аксьонова С.В. зазначила загальну суму щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн (а.с.195-196).

Відповідачем наданий акт надання послуг, в якому вказано, що підготовка заперечення на відповідь на відзив у справі №333/7370/23 витрачено адвокатом часу 3 год., гонорар адвоката складає 3000 грн, участь в одному судовому засіданні, тривалістю 1 год., гонорар адвоката складає 2000 грн (а.с.146).

Сторони претензій одна до одної не мають.

Таким чином, витрати на правову допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

З огляду на складність справи, ціну позову, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи часткове задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 має право на компенсацію витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до з відмовлених позовних вимог (64,11%) в розмірі 3205,50 грн (5000*64,11%).

На підставі зазначеного, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3205,5 грн, а тому додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення витрат на правничу допомогу в зазначеному розмірі.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідачу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15 000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Аксьонова С.В. зазначила загальну суму щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн (а.с.210-214).

Як убачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_5 у справі № 334/2050/23 був адвокат Дічко В.С., який діяв на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 003012, видане 21 листопада 2022 року за № 23 адвокату Дічко В.С., ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №115783 виданий 01 лютого 2023 року на підставі договору про надання правової допомоги 17 лютого 2023 року № 229 (т.1 а.с.46-49,т.3 а.с.109).

Як убачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 у справі № 333/7370/23 була адвокат Аксьонова С.В., яка діяла на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 002469, видане 24 грудня 2019 року за № 25 адвокату Аксьоновій С.В., ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1164894 виданий 23 лютого 2024 року на підставі договору про надання правової допомоги 07 лютого 2023 року № ГІВ/2023 (а.с.225-226).

Колегія суддів враховує, що в суді апеляційної інстанції адвокатом Аксьоновою С.В. були надані такі послуги ОСОБА_1 : підготовка апеляційної скарги, в якій заявлена представником відповідача, адвокатом витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн є неспівмірними, з огляду на складність справи, на суть спору, ціну позову, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін і проведення судового засідання, суперечить принципам справедливості та верховенства права.

Оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, з урахуванням заперечень позивача, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 3500, 00 грн.

З огляду на зазначене, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 6705, 50 грн (3205,50 грн + 3500, 00 грн).

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Аксьонової Світлани Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2024 року, додаткове рішення Комунарского районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 липня 2012 року у розмірі 15 588,30 грн, з них: 15 336,29 грн - заборгованість за тілом кредиту; 252,01 грн - проценти за користування кредитними коштами.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1617, 78 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 6705, 50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 09 квітня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.