головуючий у суді І інстанції Фролова І.В.
провадження № 22-ц/824/5166/2024
головуючий суддя Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Позненка Юрія Володимировича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі - ТОВ «Вердикт Капітал») про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2008 року у справі № 2-537/08 задоволено позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 07 липня 2006 року №0 у розмірі 69 358 грн 66 коп., за процентами - 3 554 грн 72 коп., пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 523 грн 03 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» за додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту за кредитним договором 5 959 грн 78 коп., комісійні та проценти - 1 018 грн 29 коп., судовий збір у розмірі 804 грн 23 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

На виконання зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили, АКІБ «УкрСиббанк» видано виконавчий лист.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 23 квітня 2020 року у справі № 2-537/08 замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «УкрСиббанк» правонаступником - ТОВ «Вердикт Капітал» з виконання рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2008 року у справі №2-537/08.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 червня 2020 року у справі №2-537/08 ТОВ «Вердикт Капітал» видано дублікат виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2008 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та поновлено пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №2-537/08.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 серпня 2022 року у справі №2-537/08 ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 червня 2020 року скасовано та відмовлено у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5, яке відкрито на підставі виконавчого листа № 2-537/08, виданого 22 січня 2021 року Ленінським районним судом міста Кіровограда, з позивача ОСОБА_1 у період з 04 серпня 2021 року по 07 вересня 2022 року стягнуто кошти у сумі 14 073 грн 13 коп.

Вказувала на те, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 14 073 грн 13 коп., що стягнені з неї на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 червня 2020 року, яка скасована судом, відпали, а тому отримані відповідачем кошти у сумі 14 073 грн 13 коп. підлягають поверненню відповідно до статті 1212 ЦК України, а також підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України за період з 06 червня 2022 року до 22 вересня 2022 року.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на її користь 14 073 грн 13 коп. отриманих без достатньої правової підстави, інфляційні збитки у розмірі 1 539 грн 70 коп. та 3 % річних у розмірі 279 грн 06 коп., а також судові витрати: судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що позивач обрала неналежний спосіб захисту, оскільки грошові кошти у сумі 14 073 грн 13 коп. бути набуті відповідачем на підставі судового рішення, яке в подальшому скасовано, а тому належним способом захисту порушених прав позивача є звернення до суду з заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Позненко Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 обрала неналежним спосіб захисту. Посилаючись на те, що належним способом захисту порушених прав позивача є звернення до суду з заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував, що такий спосіб захисту є належним при стягнення грошових коштів, які були набуті на підставі судового рішення, яке в подальшому було змінене або скасоване.

Разом з тим, заочне рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2008 року у справі № 2-537/08, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором, не було скасоване, а скасовано ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 червня 2020 року у справі №2-537/08, якою ТОВ «Вердикт Капітал» видано дублікат виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2008 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та поновлено пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі № 2-537/08, а тому позивач обрала належний спосіб захисту порушених прав - стягнення коштів як безпідставно набутих відповідно до статті 1212 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2008 року у справі № 2-537/08 позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 07 липня 2006 року № 0 у розмірі 69 358 грн 66 коп, за процентами - 3 554 грн 72 коп, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 523 грн 03 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» за додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту за кредитним договором у розмірі 5 959 грн 78 коп., комісійних та процентів - 1 018 грн 29 коп, понесений судовий збір у розмірі 804 грн 23 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

З метою забезпечення виконання рішення суду надано АКІБ «УкрСиббанк» право здійснювати від імені ОСОБА_2 продаж предмета забезпечувального обтяження - автомобіля марки «Fiat Grande Punto 1.2», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі, кузов № НОМЕР_2 , з правом здійснення всіх необхідних для цього дій, у тому числі з правом зняття з реєстрації транспортного засобу в органах ДАІ та здійснення інших дій, пов`язаних із зміною права власності.

На виконання зазначеного рішення, яке набрало законної сили, АКІБ «УкрСиббанк» видано виконавчий лист.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги за кредитами, передав їх покупцеві, а покупець погодився придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну купівлі, у тому числі за договором кредиту від 07 липня 2006 року №0, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , що підтверджується актом прийому-передачі документації від 13 лютого 2012 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, за яким прийнято документи щодо стягнення заборгованості боржників, у тому числі договір застави та договір поруки.

09 листопада 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №950/К, відповідно до якого продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, зокрема, право вимоги до боржників, майнових поручителів, та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатках №№1, 2 до цього договору, і, зокрема, за кредитним договором від 07 липня 2006 року №0, позичальником за яким є ОСОБА_2 , а також договором застави майнових прав від 07 липня 2006 року, договір застави автомобіля від 07 липня 2006 року №1001, договір поруки від 07 липня 2006 року, поручителем за яким є ОСОБА_1 , що підтверджується також витягом з реєстру боржників (№№ п/н 64-64.3 ).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 23 квітня 2020 року у справі № 2-537/08 замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «УкрСиббанк» правонаступником -ТОВ «Вердикт Капітал» з виконання рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2008 року (справа №2-537/08) про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 07 липня 2006 року №0.

У червні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 червня 2020 року у справі № 2-537/08 заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа було задоволено. Видано дублікат виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2008 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 . Поновлено пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №2-537/08 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

16 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 на підставі виконавчого листа № 2-537/08, який виданий 22 січня 2021 року Ленінським районним судом міста Кіровограду стягувачу - ТОВ «Вердикт Капітал».

04 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. на підставі статей 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 серпня 2022 року у справі №2-537/08 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Позненко Ю.В. задоволено, ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 червня 2020 року скасовано та відмовлено у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

07 вересня 2022 року боржник ОСОБА_1 подала приватному виконавцю письмову заяву разом із рішенням суду щодо закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення.

07 вересня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_5, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-537/08, виданого 22 січня 2021 року Ленінським районним судом м. Кіровограда.

Згідно з листом приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. під час примусового виконання виконавчого листа № 2-537/08 від 22 січня 2021 року з 04 серпня 2021 року по 07 вересня 2022 року з заробітної плати ОСОБА_1 стягнуто кошти у сумі 14 073 грн 13 коп, а саме згідно з платіжними дорученнями від 04 листопада 2021 року №15871 на суму 1 771 грн 21 коп., від 27 жовтня 2021 року №14136 на суму 1 457 грн 73 коп., від 23 листопада 2021 року №17612 на суму 1 619 грн 17 коп., від 10 грудня 2021 року №19738 на суму 1 801 грн 86 коп., від 13 січня 2022 року №930 на суму 1 263 грн 26 коп., від 14 лютого 2022 року №2261 на суму 1 659 грн 51 коп., від 04 березня 2022 року №3395 на суму 1 505 грн 28 коп., від 25 травня 2022 року №4737 на суму 1 341 грн 13 коп., від 08 червня 2022 року №5304 на суму 1 653 грн 98 коп.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)).

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу повернення коштів у розмірі 14 073 грн 13 коп., які, за аргументами ОСОБА_1 , є безпідставно отриманими та були стягнуті з неї в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5з примусового виконання виконавчого листа № 2-537/08 від 22 січня 2021 року Ленінського районного суду міста Кіровограда про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, який виданий ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 червня 2020 року у справі № 2-537/08 про поновлення ТОВ «Вердикт Капітал» строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа, яка скасована постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 серпня 2022 року у справі №2-537/08.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникнули між сторонам, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга).

Положення цієї статті застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина третя вказаної статті).

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15.

Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не перетинаються та регулюються різними нормами права.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_4 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до частин першої, другої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з частиною 9 статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже, при стягнення грошових коштів, які були набуті на підставі судового рішення, яке в подальшому було змінене/скасоване - належним способом захисту порушених прав є звернення до суду із заявою про поворот виконання судового рішення.

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 592/12956/21 (провадження № 61-6221св22).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що належним способом захисту порушених прав позивача є звернення до суду з заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, встановлено, що 16 березня 2021 року приватним виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. відкрито виконавчого провадження № НОМЕР_5 на підставі виконавчого листа № 2-537/08, який виданий 22 січня 2021 року Ленінським районним судом міста Кіровограду стягувачу - ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 червня 2020 року у справі № 2-537/08 про поновлення ТОВ «Вердикт Капітал» строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа, яка скасована постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 серпня 2022 року у справі №2-537/08.

Під час примусового виконання виконавчого листа № 2-537/08 від 22 січня 2021 року з 04 серпня 2021 року по 07 вересня 2022 року з заробітної плати ОСОБА_1 стягнуто кошти на суму 14 073,13 грн.

Суд першої інстанції не врахував, що положеннями статті 444 ЦПК України передбачений поворот виконання саме рішення суду, а заочне рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 січня 2008 року у справі № 2-537/08, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, не скасоване, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо:

1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами;

2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не повёязаний договірними правовідносинами щодо речі.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 752/13032/16-ц (провадження № 61-1582зпв18) зазначено, що набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому вона відпала. Отже, для виникнення зобовёязання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).

Оскільки підстава, на якій стягувач ТОВ «Вердикт Капітал» набув кошти у сумі 14 073 грн 13 коп., відпала у зв`язку із скасуванням ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 червня 2020 року у справі № 2-537/08 про поновлення ТОВ «Вердикт Капітал» строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа, ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язано повернути ці кошти на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовёязання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, передбачений 2 другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати та 3 % річних за період з 08 червня 2022 року до 22 вересня 2022 року.

Враховуючи вказане та те, що ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 червня 2020 року скасовано постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 серпня 2022 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню за період з 24 серпня по 22 вересня 2022 року.

Згідно з розрахунку, виконаного апеляційним судом, інфляційні втрати за період з 24 серпня по 22 вересня 2022 року становлять 267 грн 39 коп.:

Основна сума заборгованості складає 14 073 грн 13 коп.

Кількість днів: 30

Індекс інфляції за весь період = (101.9:100)=1.019000

Інфляційні витрати 14073 грн 13 коп.*1.019000- 14 073 грн 13 коп. = 267 грн 39 грн.

Проценти 14 073 грн 13 коп.*3,000%/100%*30/365 = 34 грн 70 коп.

Отже, з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 267 грн 39 коп. та 3 % річних у розмірі 34 грн 70 коп. на підставі частини 2 статті 625 ЦК України підлягають задоволенню. В іншій частині відмовити.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Позненка Ю.В. підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат між сторонами

В апеляційній скарзі представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, які понесені у судах першої та апеляційної інстанцій, у загальному розмірі 19 000 грн.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України.

Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин 3,5 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом цієї справи у судах першої та апеляційної інстанцій, представник позивача надав:

- договір про надання правової допомоги від 14 липня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Позненка Юрія» в особі керуючого бюро Позненка Ю.В.;

- акт № 1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 23 серпня 2022 року, згідно з яким розмір гонорару за надання правничої допомоги становить 7 000 грн;

- акт № 2 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 22 вересня 2022 року, згідно з яким розмір гонорару за надання правничої допомоги становить 7 000 грн;

- звіт № 1 детальний опис робіт (наданих послуг про виконану роботу (надані послуги АБ «Позненка Юрія» та витрачений час відповідно до договору про надання правової допомоги від 23 серпня 2022 року;

- звіт № 2 детальний опис робіт (наданих послуг про виконану роботу (надані послуги АБ «Позненка Юрія» та витрачений час відповідно до договору про надання правової допомоги від 22 вересня 2022 року;

- додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги, яка укладена 22 вересня 2022 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Позненка Юрія» в особі керуючого бюро Позненка Ю.В.;

- додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги, яка укладена 28 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Позненка Юрія» в особі керуючого бюро Позненка Ю.В.;

- додаткову угоду № 3 до договору про надання правової допомоги, яка укладена 05 травня 2023 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Позненка Юрія» в особі керуючого бюро Позненка Ю.В.;

- акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 05 травня 2023 року, згідно з яким розмір гонорару за надання правничої допомоги становить 5 000 грн;

- звіт № 3 детальний опис робіт (наданих послуг про виконану роботу (надані послуги АБ «Позненка Юрія» та витрачений час відповідно до договору про надання правової допомоги від 05 травня 2023 року.

Вартість послуг адвоката згідно з актами виконаних робіт становить 19 000 грн.

Дослідивши подані документи, а саме: акт № 1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 23 серпня 2022 року та звіт № 1 детальний опис робіт (наданих послуг про виконану роботу (надані послуги АБ «Позненка Юрія» (а.с. 34, 36), колегія апеляційного суду встановила, що позивач просить стягнути вартість правничої допомоги, яка надавалася йому у іншій справі (№2-537/08). З огляду на це апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення вартості правничої допомоги на підставі вказаних документів у розмірі 7 000 грн.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п'ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов'язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов'язок доведення їх неспівмірності.

Оскільки в суді апеляційної інстанції відповідач не подав відповідного заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, у суду відсутні правові підстави для зменшення правових витрат з власної ініціативи.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи вищевказане, обґрунтування апеляційної скарги, в якій порушено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та додані до неї документи, а також враховуючи відсоток задоволених позовних вимог 91% (14 375 грн 22 коп./15 891 грн 89 коп.), колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Позненка Ю.В. та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 - 6 370 (7 000*91%) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, 4 550 (5 000*91%) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (91%), то сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 903 грн 08 коп. (992 грн 40 коп. *91%) та сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 474 грн 56 коп. (1 620 грн 40 коп.* 91%) підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Позненка Юрія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 14 073 грн 13 коп., інфляційні втрати у розмірі 267 грн 39 коп. та 3 % річних у розмірі 34 грн 70 коп., а всього 14 375 грн 22 коп.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 377 грн 65 коп., витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 6 370 грн, витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 4 550 грн, а всього 13 297 грн 65 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська