Справа № 148/2699/23
Провадження № 22-ц/801/1453/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Матківської М.В., Міхасішина І.В.

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ковганича С.В.,

№ 148/2699/23

за позовом ОСОБА_2 (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про визнання договорів оренди землі припиненими шляхом їх розірвання, скасування права оренди на земельні ділянки та стягнення грошових коштів,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_3 звернулася в районний суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання договорів оренди землі припиненими шляхом їх розірвання, скасування права оренди на земельні ділянки та стягнення грошових коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.07.2021 між нею в особі її уповноваженої особи за довіреністю ОСОБА_4 та відповідачем були укладені договори оренди земельних паїв, за умовами яких в оренду передавались земельні ділянки площею 5,3247 га рілля, кадастровий номер :01:002:0074 та площею 6,3258 га рілля, кадастровий номер :01:002:0075, розташовані на території Бортницької сільської ради (за межами населеного пункту), Тульчинського району, Вінницької області. Дані договори укладено на 49 років, орендна плата вноситься орендарем у розмірі дванадцять тисяч гривень на рік, але не менше вказаної у договорах, у строк до 30 грудня поточного року.

Орендар протягом 3 років підряд не сплачує орендну плату в розмірі, встановленому в договорах оренди землі, внаслідок чого утворився борг у розмірі 72 000 грн (12 000 х 2 = 24 000 грн х 3 роки = 72 000 грн), чим порушує Закон України "Про оренду землі" та норми Земельного Кодексу України.

Несплата відповідачем орендної плати по обох договорах на протязі трьох років з 2021 року по 2023 рік свідчить про систематичну несплату орендної плати та грубе порушення умов договорів оренди, а отже є цілком обґрунтованою підставою для визнання договорів оренди припиненими шляхом їх розірвання, стягнення на користь позивача грошових коштів в розмірі неотриманої орендної плати, і як наслідок скасування права оренди відповідача на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0074 та :01:002:0075.

За вказаних обставин просила визнати припиненими шляхом їх розірвання, договори оренди земельного паю від 20.07.2021, зокрема, щодо оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0075 та :01:002:0074, застосувавши наслідки припинення правочину із скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; стягнути з ОСОБА_1 на її користь в якості суми компенсації за користування цими земельними ділянками в розмірі орендної плати згідно договорів оренди земельних паїв № б/н від 20.07.2021 у розмірі 72 000 грн; а також стягнути судові витрати.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2024 року позов задоволено. Визнано договір оренди земельного паю б/н від 20.07.2021, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0075 - припиненим шляхом його розірвання.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 43228596 від 27.07.2021 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0075.

Визнано договір оренди земельного паю б/н від 20.07.2021 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0074 - припиненим шляхом його розірвання.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 43228162 від 27.07.2021 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0074.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості суми компенсації за користування земельними ділянками з кадастровим номером :01:002:0074 та кадастровим номером :01:002:0075, в розмірі орендної плати згідно договорів оренди земельних паїв б/н від 20.07.2021 у розмірі 72 000 (сімдесят дві тисячі) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судові витрати з оплати судового збору в сумі 3 220,80 грн ( три тисячі двісті двадцять гривень 80 копійок).

Відмовлено у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

30 травня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення та ухвали нове про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності систематичної несплати орендарем орендної плати за 2021-2023 роки як підстави розірвання договору оренди.

Так, щодо орендної плати за 2021 рік суд першої інстанції не взяв до уваги у якості доказ - запис розмови, що відбулась між нею та позивачем щодо орендної плати, де остання фактично підтверджує той факт, що отримала орендну плату за 2021 рік.

Щодо орендної плати за 2022 рік вказує, що через повномасштабне вторгнення в Україну, вона з дітьми була вимушена виїхати за кордон, а тому не мала можливості вчасно здійснити сплату орендної плати за цей рік. Вказані обставини вважає форс-мажорними.

Крім того, позивач свідомо створювала умови для виникнення заборгованості по сплаті орендної плати за 2022-2023 роки, так як на її прохання не повідомила свої банківські реквізити для перерахування орендної плати, а також відмовилася отримувати поштовий переказ із сумою орендної плати за 2022-2023 роки в грудні 2023 року.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником позивача, адвокат Бойко А.М. просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду 03 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 14 червня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено її розгляд.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 і її представник - адвокат Кіцула В.І. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах викладених в ній, та просили задовольнити.

Представники позивача - адвокати Бойко А.М. і Тиховський М.О. проти вимог апеляційної заперечували, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване, стягнути судові витрати за представництво в суді апеляційної інстанції в сумі 10 000 грн.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Суд першої інстанції встановив, що 21.07.2021 між ОСОБА_5 в особі її представника на підставі довіреності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено (підписано) два договори оренди земельного паю, датовані 20 липня 2021 року.

27.07.2021 державним реєстратором на підставі вказаних договорів було зареєстроване інше речове право право оренди, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.06.2023 №337340640 (а.с.16-17) та №337340740 (а.с.27-28).

За умовами вищевказаних договорів, зокрема п.2, 7-9, 26, 29, 35, 26 передбачено, що в оренду передається земельна ділянка площею 5,3247 га, у тому числі ріллі 5,3247 га, кадастровий номер :01:002:0074 та земельна ділянка площею 6,3258 га, у тому числі ріллі 6,3258 га, кадастровий номер :01:002:0075, розташовані на території Бортницької сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області. Договори укладено на 49 років.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту реєстрації такого права, орендна плата вноситься орендарем у розмірі дванадцять тисяч гривень, але не менше вказаного у договорах.

Орендна плата вноситься до 30 грудня поточного року; орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати; орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату; дія договорів припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом; договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

З копії податкового повідомлення - рішення від 31.07.2023 № 3585947-24/02-28 ГУ ДПС у Вінницькій області (а.с. 40) вбачається, що ОСОБА_2 було повідомлено, що їй визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік у розмірі 9 500,80 грн.

Копіями квитанцій № 9325-0333-8322-2242 від 25.11.2023 (а.с. 143), № 9326-9695-9417-3019 від 14.12.2023 (а.с. 143), № 9243-6515-3063-7846 від 02.09.2021 (а.с.144) підтверджується сплата земельного податку з фізичних осіб від імені ОСОБА_2 , а саме: 02.09.2021 в розмірі 3 844,50 грн за вересень 2021 року; 25.11.2023 в розмірі 3 166,94 грн за період з січня 2023 року по грудень 2023 року; 14.12.2023 в розмірі 9 501,35 грн за період з 01.01.2022 по 31.12.2022.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам не відповідає.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи знайшло своє підтвердження неналежне виконання орендарем умов договорів оренди земельного паю від 20.07.2021, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати за 2021-2023 роки, що свідчить про систематичність невиконання орендарем своїх обов`язків.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим і передчасним з огляду на таке.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладання договору, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 вказаної редакції Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Одним із обов`язків орендаря відповідно до абз. 7 частини другої статті 25 Закону є своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачає, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі N 912/1385/17 (провадження N 12-201гс18) міститься висновок, що: "враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі N 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі N 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність".

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі N 183/262/17 (провадження N 61-41932сво18) зазначено, що: "у пункті "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться".

Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що "несплата орендної плати" охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду нагадує, що у постанові від 23 січня 2019 року у справі N 355/385/17 (провадження N 61-30435сво18) зроблено висновок, що "у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно з вимогами статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.

Зазначена норма надає за певних умов право добросовісному кредитору виконати свій обов`язок іншим шляхом, ніж надання орендної плати особисто орендодавцю.

Однак зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій, а лише регламентують можливу поведінку орендаря та нотаріуса.

Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором.

Відсутність у договорі обов`язку перераховувати кошти на депозит нотаріуса і нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору, а лише тягне за собою виплату цих сум.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 709/1089/17 (провадження № 61-12745сво18).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів сплати орендної плати за 2021 рік. Запис телефонної розмови між позивачем і відповідачем, де остання нібито підтверджує отримання орендної плати за 2021 рік, таким доказом не є, так як виходячи з суми зобов`язання його виконання має бути підтверджене письмово.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з оцінкою суду першої інстанції обставин, за яких орендар намагалася виконати свої зобов`язання зі сплати орендної плати за 2022-2023 роки.

Так, матеріалами справи підтверджено, що від імені та в інтересах ОСОБА_2 договори, поіменовані договорами оренди земельного паю, а за своєю правовою природою договори оренди земельних ділянок укладено 21 липня 2021 року ОСОБА_4 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_2 31 липня 2018 року, якою вона уповноважила представника укладати та підписувати договори найму (оренди) належних їй земельних ділянок із зазначенням їх кадастрових номерів, визначаючи всі умови договорів (в тому числі розмір орендної плати, строк дії договору та інші умова) на свій власний розсуд.

ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу, в них є двоє спільних дітей 2005 і 2012 року народження. Відтак у відносинах з ОСОБА_2 , яка є тіткою ОСОБА_4 орендар ОСОБА_6 покладалася на останнього і стверджує про передання через ОСОБА_4 грошових коштів як орендної плати за 2021 рік, щодо чого по справі відсутні належні і допустимі докази.

В зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, ОСОБА_6 з серпня 2022 року по січень 2023 року з дітьми перебувала закордоном, а 18 лютого 2023 року ОСОБА_4 , якого 05 січня 2023 року було мобілізовано на військову службу, помер від отриманих в зоні бойових дій поранень.

Через зазначені обставини ОСОБА_6 не змогла своєчасно провести розрахунок по орендній платі за 2022 рік, проте після звернення ОСОБА_2 , про що свідчить вищевказана телефонна розмова, намагалася отримати від останньої реквізити для сплати орендної плати в безготівковій формі, а не отримавши таких від орендодавця, надіслала грошові кошти як орендну плату за два роки поштовим переказом на адресу ОСОБА_2 .

При цьому колегія суддів вважає також слушними доводи апеляційної скарги про те, що невиплата орендної плати в строки обумовлені сторонами у договорі була зумовлена форс-мажорними обставинами, зокрема тим, що після повномасштабного вторгнення РФ на територію України вона 19.08.2022 зі своїми дітьми виїхала за кордон, де перебувала до 31.01.2023 року.

Відповідно до статті 617 ЦК України звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання можливе, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

При цьому ключовою ознакою форс-мажору або ж обставин непереборної сили є: причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

У зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Апеляційний суд зауважує також, що позивач вважаючи, що її права порушені несплатою орендної плати відповідачем, жодного разу письмово не звернулася до орендодавця за роз`ясненнями причин невиплати орендної плати, не пред`явила відповідну вимогу із зазначенням бажаної форми і місця сплати орендної плати, так як у договорі таке місце конкретно не встановлене, а відтак на думку апеляційного суду мало місце штучне створення підстав для розірвання договору в зв`язку з несплатою орендної плати.

Щодо несплати орендної плати за 2023 рік як підстави для розірвання договорів оренди, то згідно з умовами договорів орендна плата вноситься до 30 грудня поточного року, тоді як позивач звернулася до суду 22 грудня 2023 року, тобто коли строк виконання зобов`язання ще не настав.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що до звернення позивача з відповідним позовом до суду орендар намагалася виконати свої зобов`язання шляхом безготівкового перерахунку або поштового переказу, проте орендодавець не повідомила їй відповідні дані, а поштовий переказ, здійснений на адресу її проживання ( АДРЕСА_1 ), повернений відділенням зв`язку.

Також апеляційний суд звертає увагу не невідповідність способу захисту обраного позивачем закону, так як статтею 651 ЦК України, статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено підстави розірвання договору оренди землі в судовому порядку, а не визнання договору припиненим шляхом розірвання.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог про визнання договорів оренди припиненими шляхом розірвання, не підлягають до задоволення і похідні від них вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також стягнення компенсації за користування земельними ділянками.

Зазначене не звільняє ОСОБА_6 від обов`язку сплатити орендну плату встановленого договором розміру, а ОСОБА_2 прийняти її.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів оренди землі припиненими шляхом їх розірвання, скасування права оренди на земельні ділянки та стягнення грошових коштів, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 28.06.2024

Головуючий І.М. Стадник

Судді М.В. Матківська

І.В. Міхасішин