УХВАЛА

26 червня 2024 року

м. Київ

справа № 591/6350/20

провадження № 61-3442ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 12 вересня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка є правонаступницею ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири, вселення до квартири та встановлення порядку користування,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири, вселення до квартири та встановлення порядку користування

(справа № 591/6350/20).

У січні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про вселення до квартири, встановлення порядку володіння та користування (справа № 591/361/21).

Зарічний районний суд міста Суми протокольною ухвалою від 08 червня

2021 року залучив до участі у справі № 591/361/21 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Зарічний районний суд міста Суми ухвалою від 02 липня 2021 року об`єднав справу № 591/361/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про вселення до квартири, встановлення порядку володіння та користування, зі справою № 591/6350/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності

на частину квартири, вселення до квартири та встановлення порядку користування нею, присвоївши справі єдиний унікальний № 591/6350/20.

Зарічний районний суд міста Суми ухвалою від 18 лютого 2022 року залучив до участі у справі як правонаступників ОСОБА_3 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємців: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Зарічний районний суд міста Суми ухвалою від 11 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири, вселення до квартири та встановлення порядку користування залишив без розгляду.

Зарічний районний суд міста Суми рішенням від 12 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 , яка є правонаступницею ОСОБА_3 , задовольнив частково.

Визнав спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

Сумський апеляційний суд постановою від 01 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.

Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 12 вересня 2023 року

в частині відмови у задоволенні позовних вимог про вселення в квартиру, встановлення порядку володіння та користування квартирою скасував. Провадження у справі в цій частині позовних вимог закрив на підставі

пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

17 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувсядо Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Зарічного районного суду міста Суми

від 12 вересня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 01 лютого 2024 року.

Щодо поновлення строку

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом

до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на таке.

Касаційна скарга на вищевказані судові рішення подана до суду касаційної інстанції 07 березня 2024 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України. Останнім днем подання касаційної скарги (з урахуванням вихідних днів) є 04 березня 2024 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин.

Заявник також вказує, що Зарічний районний суд міста Суми ухвалою

від 18 лютого 2022 року залучив до участі у справі як правонаступників ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємців: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Повний текст постанови апеляційного суду заявник не отримував.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду першої інстанції з клопотаннями від 12 квітня та від 14 травня 2024 року, в якому просив повідомити його про стан розгляду справи № 591/6350/20.

15 травня 2024 у відповідь на клопотання ОСОБА_1 суд першої інстанції повідомив, що справа № 591/6350/20 передана на розгляд до Верховного Суду.

28 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Зарічного районного суду міста Суми з клопотанням, в якому просив видати йому копію ухвали Зарічного районного суду міста Суми від 11 вересня 2023 року та рішення Зарічного районного суду міста Суми від 12 вересня 2023 року.

07 червня 2024 року ОСОБА_1 під особистий підпис отримав копії вище вказаних судових рішень, а також ознайомився зі змістом постанови Сумського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року.

На переконання заявника зазначене є достатньою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинна бути зазначена дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України визначено, що до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Частинами першою, другою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Наведені у клопотанні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки відповідних доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції (07 червня 2024 року), заявник не надав.

Оскільки відповідних доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, заявник не надав, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання відповідних доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження

Разом з тим, подана касаційна скарга не відповідає вимогам

статті 392 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник визначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, відповідно до якого суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Заявник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених частиною другою статті 389 ЦПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, так як в іншому разі буде порушено принцип «правової визначеності».

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, ОСОБА_1 необхідно подати до Верховного Суду нову (уточнену) редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження судового рішення, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України, яка повинна містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах, а також надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.

Частиною другою статті 393 ЦПК України передбачено, що у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно надати: 1) докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції; 2) уточнену редакцію касаційної скарги, оформлену відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати підстави про поновлення строку на касаційне скарження, наведені

у клопотанні ОСОБА_1 , неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 12 вересня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку будуть визнані неповажними у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. У разі невиконання у встановлений строк інших вимог - касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська