К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року місто Київ

справа № 755/16079/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/8896/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Слободянюк А.В. від 29 січня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк", банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що monobank - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом, яким є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Онбординг (знайомство користувача з продуктом) відбувається шляхом верифікації клієнта очно на точці видачі; у відділенні банку; кредитним агентом у точці. Починаючи з травня 2020 року, відеоверифікації працівником банку проводиться дистанційно; ДІЯ шерінг на точці дистанційно, селфі клієнта та селфі клієнта з паспортом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ "Універсал Банк", опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua./terms.

24 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 24 грудня 2019 року.

Відповідно до змісту Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Підписавши Анкету-заяву, ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір та зобов`язавсь виконувати його умови.

На підставі укладеного договору, відповідачка отримала кредит у розмірі 45 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_1 .

Позивач вказував, що умови за договором ним виконано, а саме надано можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_1 не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором від 24 грудня 2019 року щодо погашення заборгованості за кредитом у строки та розмірах визначених умовами договору.

Відповідач прострочила зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі положення п.п. 5.17 п. 5 Розділу ІІ Умов відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості.

Станом на 22 серпня 2023 року заборгованість за кредитом становить 58 912,29 грн, у тому числі 58 912,29 грн заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту); заборгованість за пеню 0,00 грн та за порушення грошового зобов`язання - 0,00.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 24 грудня 2019 року у розмірі 58 912,29 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року позов АТ "Універсал Банк" задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" заборгованість за договором про надання банківських послуг "Мonobank" б/н від 24 грудня 2019 року в сумі 45 000,00 грн та судовий збір в розмірі 2 050 грн.

Рішення мотивовано тим, що надані банком витяг з умов і правил обслуговування при наданні банківських послуг не підписані відповідачем власноручно, так і не надано позивачем доказів підписання їх електронним цифровим підписом відповідно до статті 12

Закону України "Про електронну комерцію", тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 24 грудня 2019 року між АТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг.

Заборгованість за тілом кредиту в розмірі 58 912,29 грн розрахована банком безпідставно, оскільки позивач обчислив суму заборгованості в такому розмірі шляхом збільшення тіла кредиту на розмір відсотків. Однак жодними умовами анкети-заяви чи іншої угоди між сторонами не передбачено. Враховуючи, що відповідач отримала кредит у розмірі 45 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту, що нею не заперечується, наявні підстави для стягнення з останньої суми заборгованості у розмірі тілу кредиту, яке складає 45 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзіОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнути з неї на користь позивача залишок боргу в сумі 16 005 грн.

Заявниця зазначає, що наданий позивачем розрахунок за кредитним договором є таким, що не відповідає дійсності, сума боргу за кредитною карткою з встановленим банком з 1 квітня 2022 року кредитним лімітом в 26 650 грн збільшувався позивачем безпідставно, договір, на який посилається позивач в розрахунку заборгованості, як доказ існуючої заборгованості, між відповідачем та банком ніколи не укладався. Дії позивача свідчать про недобросовісність в частині нарахування заборгованості по кредиту на суму, яку відповідач не отримувала у зв`язку з встановленим банком лімітного обмеження в розмірі кредитного ліміту в сумі 26 560 грн.

Позивач посилався виключно на порушення Умов і правил обслуговування в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, копію яких долучив до позовної заяви. При цьому відповідач звертала увагу суду на факт відсутності зазначених умов на час підписання анкети-заяви 24 грудня 2019 року, так як Умови і правила обслуговування в АТ "Універсал Банк" затвердженні протоколом правління банку від 24 листопада 2021 року № 46, а набули чинності 27 листопада 2021 року. Також позивачем не було надано суду копію договору про надання кредиту.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ "Універсал Банк" не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 24 грудня 2019 між АТ "Універсал Банк", в рамках проекту "monobank", та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, який представляє собою анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, заява містить підписи представника банку та ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором від 24 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 22 серпня 2023 року складає 58 912,29 грн (а. с. 8).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (частина перша статті 638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина друга статті 638 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи зміст викладених норм, вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", згідно з статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четвертої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частини п`ятої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в

інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як зазначав позивач, особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень.

З матеріалів справи убачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг заповнила і підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою власноручного підпису.

Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться фото паспорта ОСОБА_1 .

У анкеті-заяві відповідач просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов.

У анкеті-заяві міститься згода ОСОБА_1 про те, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими вона ознайомилася, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.

У п. 6 анкети-заяви відповідач вказала, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок власноручного підпису або його аналоги, а також електронний підпис, обов`язковими. У цьому ж п. 6 анкети-заяви відповідач засвідчила генерацію ключової

пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору.

Відповідач підтвердила в анкеті-заяві, що усі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися нею та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали.

Отже, матеріалами справи підтверджено належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставлення електронного цифрового підпису сторін.

Заповненням анкети-заяви відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також, засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 3 анкети-заяви підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг (згідно з вимогами чинного законодавства) та отримала їх примірники у мобільному додатку.

Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з оплати послуг банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, та повернення кредиту.

За таких обставин безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що надані позивачем витяги не підписані відповідачем власноручно, так і не надано позивачем доказів підписання їх електронним цифровим підписом відповідно до статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 24 грудня 2019 року між АТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг.

Місцевий суд помилково послався на висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, про те, що за відсутності підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору,

оскільки цей висновок зроблений судом касаційної інстанції щодо інших кредитних угод, з іншими умовами, правилами та сторонами, зокрема у кредитних відносинах, які виникли на підставі договору, укладеного у простій письмовій формі відповідно до частини другої статті 207 ЦК України.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 4 липня 2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Позивач на підтвердження існування заборгованості у відповідача за кредитним договором надав розрахунок заборгованості за договором від 24 грудня 2019 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 (а. с. 8, 9) та виписку про рух коштів по картці від 4 грудня 2023 року, яка містить інформацію про здійснені відповідачем операції по картці за період із 24 грудня 2019 року до 22 серпня 2023 року (а. с. 68-99).

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Отже, надана позивачем виписка про рух коштів по картці від 4 грудня 2023 року підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також розміру заборгованості за кредитом.

Як убачається з наданої позивачем виписки з карткового рахунку відповідача, вона активно користувалась рахунком, здійснювала з нього платежі, отримувала різноманітні послуги, здійснювала платежі у закладах торгівлі та харчування, переказувала грошові кошти іншим особам, знімала готівку. Рух коштів по картці відповідача свідчить про те,

що вона була обізнаною про списання відсотків, оскільки зазначені відомості є у її вільному електронному доступі. Таке активне користування кредитною карткою з доступом до мобільного додатку свідчить про обізнаність відповідача щодо умов кредитування та правил користування послугою електронного банку.

Відповідно до виписки про рух коштів по картці від 4 грудня 2023 року станом на 22 серпня 2023 року кредитний ліміт складав 26 569,00 грн, баланс на кінець періоду складав - мінус 32 343,29 грн.

Тобто, заборгованість відповідача у розмірі 58 912,29 грн складається із повністю використаного відповідачем кредитного ліміту у сумі 26 569,00 грн та суми овердрафту (мінусу по картці), який становить - 32 343,29 грн.

Зазначена заборгованість виникла у зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснювала операції щодо поповнення своєї банківської картки (487 535,01 грн), розмір внесених відповідачем коштів був меншим за поточні витрати по картковому рахунку відповідача (546 447,30 грн), що підтверджується випискою про рух коштів по картці від 4 грудня 2023 року.

Наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містить детальний розпис нарахованої заборгованості за кредитним договором, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Відповідач не надала суду доказів, які б спростовували визначений банком розмір заборгованості за кредитом.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит в обумовленій сумі, тоді як відповідач неналежно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість у сумі 58 912,29 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами, вважає обґрунтованими вимоги банку.

У той же час колегія суддів ураховує, що з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулася лише відповідач. Позивач з судовим рішенням погодився.

Процесуальним законом у статті 367 ЦПК України чітко визначені межі розгляду справи апеляційним судом.

Суд апеляційної інстанції не може вийти за межі доводів апеляційної скарги, погіршивши при цьому становище заявника (відповідача, який подав апеляційну скаргу). Зазначене узгоджується з принципом заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який відомий ще із часів римського права та існував у зв`язку з іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше

становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20.

Тому апеляційний суд з урахуванням того, що апеляційну скаргу подала саме відповідач, не може самостійно збільшити суму заборгованості, визначену судом першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення суду в мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: