Єдиний унікальний номер судової справи 478/1423/23
Номер провадження 22-ц/812/510/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

24 червня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалено Казанківським районним судом Миколаївської області 29 січня 2024 року, під головуванням судді Сябренко І.П., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» (далі ТОВ «Гоуфінгоу») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/455501, за умовами якого вказане товариство надало позичальнику кредит у розмірі 7 000 грн.

Кредитний договір підписано за допомогою електронного підпису позичальника, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора надісланого на його мобільний телефон.

19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною вказаного договору.

Відповідно до Реєстру боржників від 19 квітня 2022 року до договору факторингу №19042022-Г від 19 квітня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 28 000 грн., з яких: 7 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 21 000 грн. заборгованість за відсотками.

Окрім того, 15 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі ТОВ «КУ «Європейська кредитна група») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/751030, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 3 000 грн.

Кредитний договір підписано за допомогою електронного підпису позичальника, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора надісланого на його мобільний телефон.

12 серпня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною вказаного договору.

Відповідно до Реєстру боржників від 12 серпня 2022 року до договору факторингу №12082022 від 12 серпня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 10 650 грн., з яких: 3 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 7 650 грн. заборгованість за відсотками.

Посилаючись на викладені обставини, а також на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 38 650 грн., з яких: 28 000 грн. - за кредитним договором про надання фінансового кредиту №/455501 від 07 серпня 2021 року та 10 650 грн. - за кредитним договором про надання фінансового кредиту №/751030 від 15 листопада 2021 року, а також понесені судові витрати у справі.

Відповідач ОСОБА_1 надав до районного суду відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначав, що 06 серпня 2021 року він виявив, що в нього зник мобільний телефон. До правоохоронних органів з цього приводу не звертався, а лише придбав наступного дня новий телефон. Оскільки у вказаному телефоні були його особисті дані, то вважає, що його даними для отримання кредиту скористалась інша особа, яка ним заволоділа.

При цьому, наголошував, що у 2021 році він працював, був матеріально забезпечений, не мав потреби у додаткових (кредитних) коштах, а тому у нього не було підстав для отримання кредиту.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2024 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» в рахунок відшкодування заборгованості: за кредитним договором №/455501 від 07 серпня 2021 року у розмірі 28 000 грн., що складається із заборгованості за основною сумою боргу 7 000 грн. та заборгованості за відсотками 21 000 грн; за кредитним договором №/751030 від 15 листопада 2021 року у розмірі 10 650 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 3 000 грн. та заборгованості за відсотками 7 650 грн., у загальному розмірі 38 650 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 684 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що кредитні договори було укладено між первісними кредиторами та відповідачем в електронній формі. Зі змісту укладених договорів вбачається, що ОСОБА_1 , підписанням таких договорів підтвердив, що він ознайомлений з умовами договорів, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується їх дотримуватися та виконувати. Разом з тим, позичальник належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 38 650 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені вищевказаних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при вирішенні справи не враховано, що відповідач не отримував кредитних коштів та не користувався ними.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них (ч.ч. 4,5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З матеріалів справи убачається, що 07 серпня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту за №/455501, відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 7 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів, до 05 вересня 2021 року, за користування яким клієнт сплачує 912.5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2.50 % на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Згідно з п.7 «Реквізити та підписи Сторін» договору, договір позичальником підписано електронним підписом (том 1 а.с.7-9).

В подальшому, 19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19042022-Г, згідно з яким останнє набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників (том 1 а.с.12-13,14).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 19 квітня 2022 року до договору факторингу №19042022-Г від 19 квітня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №/455501 у загальному розмірі 28 000 грн., з яких: 7 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 21 000 грн. заборгованість за відсотками (том 1 а.с.15).

Окрім того, 15 листопада 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту за №/751030, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» надала позичальнику фінансовий кредит в розмірі 3 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів, до 14 грудня 2021 року, за користування яким клієнт сплачує 912.5% річних від суми кредиту в розрахунку 2.5% на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Згідно з п.7 «Реквізити та підписи Сторін» договору, договір позичальником підписано електронним підписом (том 1 а.с.20-21).

В подальшому, 12 серпня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022, згідно умов якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників (том 1 а.с.27-28,29).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 12 серпня 2022 року до договору факторингу №12082022 від 12 серпня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №/751030 у загальному розмірі 10 650 грн., з яких: 3 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 7 650 грн. заборгованість за відсотками (а.с.25).

Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що вищевказані кредитні договори були підписані позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, які були надіслані первісними кредиторами на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 , на підтвердження чого у ідентифікаційній частині кредитних договорів містяться коди ідентифікатори відповідача, що і є його безпосереднім підписом.

Зарахування 07 серпня 2021 року грошових коштів на суму 7 000 грн. на платіжну картку, яку емітовано на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 17 травня 2023 року, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Гоуфінгоу». Також, у листі зазначено що ОСОБА_1 не звертався з заявою про неправомірність використання коштів та він неодноразово отримував кошти від сервісу Гоуфінгоу.

Зарахування 15 листопада 2021 року грошових коштів на суму 3 000 грн. на платіжну картку, яку емітовано на ім`я ОСОБА_1 в АТ «УкрСиббанк» підтверджено інформацією АТ «УкрСиббанк» від 21 травня 2023 року, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «КУ «Європейська кредитна група».

При цьому, колегія суддів зауважує, що жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач не користувався кредитом, зокрема, у зв`язку з втратою (викраденням) телефону, матеріали справи не містять та судом не встановлено. До того ж, як слідує з листів банку, пояснень самого відповідача, то останній не повідомляв банки про втрату (викрадення) його телефону та не просив, у зв`язку з цим, заблокувати його рахунки.

Відповідно до вимог ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

З огляду на викладені вимоги закону та встановлені судом обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №/455501 від 07 серпня 2021 року та договором про надання фінансового кредиту №/751030 від 15 листопада 2021 року у заявленому позивачем розмірі.

Отже, суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» правильно визначився з фактичними обставинами, що мають значення для вирішення справи та з доказами на їх підтвердження, дав відповідну оцінку встановленим обставинам справи та наданим доказам, та, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, §23).

Тому, враховуючи те, що доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням відповідача, як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким районний суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається відповідач у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.В. Локтіонова

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 27 червня 2024 року