Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1616/24

10 грудня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника позивачів:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , адвоката - Романишина Д.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, -

ВСТАНОВИВ:

09.07.2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Романишин Д.М., заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_4 жит. АДРЕСА_1 на корисить ОСОБА_1 - 80000 грн. 00 коп. витрат за спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнути з ОСОБА_4 жит. АДРЕСА_1 на користь позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - 900000 грн. 00 коп. моральної шкоди завданої злочином, по 300000 грн. на кожного.

Крім того, просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 жит. АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 - 8000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, натомість на адресу суду 20.08.2024 року подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, в якому вказав, що пред`явлений до нього цивільний позов визнає частково.

Зокрема, вимоги ОСОБА_5 в частині відшкодування 80000 грн. спричиненої матеріальної шкоди визнає повністю, а от в частині відшкодування матеріальної шкоди - частково. Зазначив, що заявлена позивачами сума по 300000 грн. на кожного є завищеною, так як на даний час він ніде не працює, бо відбуває покарання в місцях позбавлення волі, на його утриманні також є троє неповнолітніх дітей.

Беручи до уваги те, що злочин який він вчинив характеризується необережною формою вини, а також те, що він визнав себе винуватим у його вчиненні повністю, щиро розкаявся, матеріально-побутові умови його проживання є важкими, він взмозі відшкодувати моральну шкоду в користь позивачів тільки в сумі 300000 грн. - по 100000 грн. кожному.

Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.2 цієї статті визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України вбачається, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на 5 років.

Вирок набрав законної сили 15.04.2024 року.

Як встановлено даним вироком 14.12.2022 о 05 год. 35 хв., у темну пору доби, водій ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, керуючи автомобілем марки "RENAULT KANGOO", реєстрації номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги О-090901 Надвірна - Бистриця, що у с.Пасічна, по вул.Софії Галечко, Надвірнянського району, Івано-Франківської області у напрямку с.Бистриця. Швидкість вказаного автомобіля становила приблизно 68...77 км/год, що перевищувала максимально-допустиму швидкість для даної ділянки дороги - 50 км/год. В салоні автомобіля "RENAULT KANGOO" на передньому пасажирському сидінні знаходився пасажир ОСОБА_6 . Дана ділянка дороги для двох напрямків руху, має по одній смузі для руху в кожному напрямку, по напрямку руху автомобіля має поворот праворуч.

Водій ОСОБА_4 , проїжджаючи ділянкою автодороги із поворотом у праву сторону, проявив неуважність, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, унаслідок чого на повороті дороги праворуч не справився з керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч в кювет, де вчинив наїзд на бетонний місток.

При цьому ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме:

п.1.2, згідно якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п.1.5., відповідно до якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п.2.9., згідно якого водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

п.10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.12.1., відповідно до якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.4., в якому зазначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У результаті порушення водієм ОСОБА_4 вищевказаних Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля ОСОБА_6 помер на місці події внаслідок закритої травми лівої половини грудної клітки з переломами ребер, розривом легеневої тканини, гемопневмотораксом, що призвело до виникнення гострої легенево-серцевої недостатності та було безпосередньою причиною смерті.

Частиною 6 ст.82 ЦПК України закріплено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини вчинення злочину також не заперечуються і відповідачем ОСОБА_4 .

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також наданих представником позивачів пояснень в судовому засіданні, кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.3 ст.286-1 КК України, вчиненим ОСОБА_4 ОСОБА_1 , як потерпілій, було завдано матеріальну та моральну (немайнову) шкоду, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , було спричинено тільки моральну (немайнову) шкоду.

Зокрема представник позивачів посилається на те, що винуватцем ДТП ОСОБА_4 позивачам була завдана моральна шкода, яка спричинена смертю чоловіка позивача ОСОБА_1 та батька позивачів: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , що полягає у втраті близької людини, погіршення матеріального становища, оскільки ОСОБА_6 був єдиним годувальником сім`ї, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість та уваги на проблемі організації життя позивача та її дітей, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, приниженої гідності, відсутність батьківської турботи та піклування для дітей.

Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, пов`язаних з смертю чоловіка та батька, а тим більше оцінити їх в грошовому виразі, зазначає представник позивачів, надзвичайно важко.

Крім того позивачу ОСОБА_1 була також заподіяна матеріальна шкода, а саме витрати за спорудження пам`ятника своєму чоловікові ОСОБА_6 , яка згідно накладної ФОП ОСОБА_7 від 06.06.2024 року та квитанції до прибуткового ордеру №20 від 06.06.2024 року становить суму 80000 грн.

Суд констатує, що ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відповідності до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 вказаної статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як слідує із роз`яснень, викладених у п.п.3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року за №4 (із наступними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В пунктах 5, 7, 9 даної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Суд звертає увагу, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Моральна шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. Разом з тим суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зі змісту ч.1 ст.1166 ЦК України вбачається, що майнова(матеріальна) шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Наявність шкоди характеризується зафіксованими документально втратами майнових, чи немайнових благ, які мають певну економічну цінність та виражаються в грошовому еквіваленті.

Спричинення позивачу ОСОБА_1 матеріальної (немайнової) шкоди на суму 80000 грн. повністю доведено в судовому засіданні поясненнями представника позивачів та письмовими матеріалами справи (а.с.15, 51-52), не спростовано та не заперечується і самим відповідачем ОСОБА_4 . Тому, на переконання суду в частині відшкодування матеріальної шкоди позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення в повному обсязі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Преюдиційні обставини, що установлені вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, постановлено ухвалу або прийнято постанову суду, лише в питанні чи мали місце неправомірні дії та чи вчинені вони цією особою. Ці обставини доказуванню не підлягають. Усі інші обставини повинні бути доведені учасниками справи в загальному порядку.

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2024 року, враховуючи всі обставини кримінального провадження, встановлено вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначено відповідне покарання.

Як було зазначено вище, з огляду на приписи ч.6 ст.82 ЦПК України, ті обставини, що ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_6 , доказуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, саме ОСОБА_4 зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану ним потерпілим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_6 .

Беручи до уваги раніше наведені документальні докази, висновки суду про винуватість відповідача, суд вважає, що протиправними діями ОСОБА_4 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_1 та моральну шкоду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , внаслідок чого вони перенесли моральні страждання, пов`язані з втратою дуже близької людини, позивач ОСОБА_1 змушена була звертатися для захисту своїх порушених прав та інтересів в правоохоронні органи, адвокатів та інші державні інстанції, болісно переживала втрату свого чоловіка.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивачів, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнали останні, ступінь вини відповідача та його матеріальний стан, і, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволити частково.

Беручи до уваги роз`яснення, викладені в п.9 постанови №4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що достатньою грошовою компенсацією для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з боку відповідача ОСОБА_4 є грошова сума у розмірі 600000 грн. - по 200000 грн. кожному та вважає її достатньою для отримання позивачами відповідної сатисфакції, а не збагачення за рахунок відповідача.

В решті вимог позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в цій частині, на переконання суду, слід відмовити.

Суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується стягнення судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 З-ну України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також зауважує, що у відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначено вище, правнича допомога позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надавалася адвокатом Романишиним Д.М. на підставі договору про надання правничої допомоги №54/06/2024 від 10.06.2024 року.

Згідно долучених стороною позивача до матеріалів справи детального опису послуг наданих адвокатом в даній цивільній справі від 05.12.2024 року та квитанції №016/12/2024 від 10.12.2024 року, витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу склали 8000 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, ст.ст.16, 23, 1166, 1167,1187 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жит. АДРЕСА_3 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. витрат за спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жит. АДРЕСА_1 - 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жит. АДРЕСА_1 - 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жит. АДРЕСА_1 - 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП: НОМЕР_2 , жит. АДРЕСА_1 - 8000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення

складено 20.12.2024 року.

Суддя Грещук Р.П.