Справа №295/4781/24
19.06.2024 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючої судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря судового засідання Савченко Т.В.
представника позивача - адвоката Раєцького А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 доТовариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Юність" про визнання незаконним і скасування наказу про оголошення догани, визнання факту мобінгу та стягнення заборгованості по заробітній платі, -
І. Короткий зміст позовних вимог:
В обґрунтування позову вказано, що з 11.03.2020 ОСОБА_1 була призначена на посаду головного бухгалтера ТОВ «Магазин «Юність».
Представник позивача посилається на те, що на підставі наказу директора ТОВ «Магазин «Юність» № 16 від 29.12.2020 «Про організацію роботи працівників» ОСОБА_1 виконувала роботу дистанційно, проте з 01.09.2023 відповідач перестав виплачувати їй заробітну плату, що змусило її звернутись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати, яка була задоволена судом.
Разом з тим, директор ТОВ «Магазин «Юність» ОСОБА_2 звернувся з заявою про скасування судового наказу, в обґрунтування якої вказав, що ОСОБА_1 з 01.09.2023 по 27.02.2024 на робочому місці не перебувала, про причини відсутності товариство не повідомляла, у зв`язку з чим 27.02.2024 їй оголошено догану.
Представник позивача зауважує, що наказ винесено безпідставно, з грубим порушенням вимог законодавства про працю.
Представник ОСОБА_3 зазначає, що відповідач здійснювала роботу дистанційно на підставі виданого директором товариства наказу, інших документів про зміну режиму роботи позивач не отримувала, а тому в діях головного бухгалтера відсутня вина.
Представник зазначає, що відповідачем порушена процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки керівник не вимагав надання пояснень у відповідачки, на підтвердження наведених доводів відповідачем не надані жодні докази, зокрема, листи, вимоги, телефонні дзвінки тощо. Посилається на те, що в оспорюваному наказі не зазначені підстави для оголошення догани, чим порушено вимоги ст. 149 КЗпП.
Позивач зауважує, що наказ про оголошення догани винесений з пропуском строків, передбачених ст. 148 КЗпП, він виданий лише після отримання відповідачем копії судового наказу, виданого за заявою ОСОБА_1 , про стягнення невиплаченої заробітної плати, натомість, якщо припустити, що мав місце дисциплінарний проступок зі сторони позивача, то про даний факт відповідачу було відомо, починаючи з жовтня 2023 під час формування табеля обліку робочого часу за вересень 2023, бо саме з цієї дати нібито головний бухгалтер не перебувала на робочому місці.
Крім того, на думку адвоката Раєцького О.А. з боку директора ТОВ «Магазин «Юність» ОСОБА_2 наявний факт мобінгу по відношенню до ОСОБА_1 , який полягає у виданні незаконного наказу про оголошення догани, блокуванні роботи головного бухгалтера, оскільки керівником підприємства був заблокований електронний цифровий підпис, з використанням якого позивачка, як головний бухгалтер, подавала до контролюючих органів звітність, що фактично призвело до неможливості позивачкою виконувати посадові обов`язки, невиплаті заробітної плати з вересня 2023.
ІІ. Процедура та позиції сторін
02.04.2024 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 09.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судовому засіданні 19.06.2024 адвокат Раєцький А.О. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив задоволити. Додатково вказав, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір з приводу невиконання умов укладеного між ними договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства, де ОСОБА_1 є покупцем, який перебуває на розгляді Господарського суду Житомирської області і саме з цього моменту по відношенню до позивачки почався мобінг зі сторони директора товариства.
Представник позивача зауважує, що з моменту видачі наказу про дистанційне виконання обов`язків, ОСОБА_1 сумлінно виконувала обов`язки головного бухгалтера, натомість керівник товариства припинив виплачувати їй заробітну плату, заблокував електронний підпис, що унеможливлювало подачу звітності та підписання інших важливих документів головним бухгалтером товариства.
Всі направлені на адресу директора ТОВ «Магазин «Юність» ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку, на електронну адресу товариства звернення самої позивачки, адвокатські запити, відповідачем проігноровані.
Представник ОСОБА_3 пояснив, що позивачка зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення невиплаченої заробітної плати, який в подальшому був скасований, у зв`язку з чим вона пропустила строк на звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати, який вважає пропущеним з поважних причин та просить суд його поновити.
ОСОБА_1 підтримала пояснення свого представника, позовні вимоги просила задоволити. Зазначила, що всі документи, які стосуються діяльності ТОВ «Магазин «Юність» знаходяться в неї, справи про банкрутство товариства не має. Директор товариства чинить на неї тиск, створює перешкоди у виконанні посадових обов`язків, заблокував право підпису документів, скасувавши електронний ключ, вона встигла подати до податкового органу звіт лише за вересень 2023 року на початку жовтня. Крім того, зазначила, що фактично робочого місця вона не має, оскільки товариство все наявне нерухоме майно здає в оренду ТОВ «Нова пошта». Роботу вона виконувала дистанційно. Приміщення, в якому ТОВ «Магазин «Юність» здійснює діяльність, відсутнє.
В судове засідання, призначене на 21.05.2024, директор ТОВ «Магазин «Юність» ОСОБА_2 не з`явився, направив заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з його перебуванням у відрядженні (а.с. 49), доказів поважності причин неявки в судове засідання не надав.
В судове засідання 19.06.2024 відповідач не з`явився повторно, судова повістка направлялась за місцем знаходження товариства (а.с. 7-11), згідно трекінгу Укрпошти про відстеження поштового відправлення судове повістка вручена відповідачу особисто 12.06.2024 (а.с. 66-67).
Будь-яких заяв по суті спору не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст. 211, 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст. 259 ЦПК України складення повного тексту судового рішення відкладено до 10 днів.
ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що згідно з наказом № 4 від 10.03.2020 ОСОБА_1 була призначена з 11.03.2020 на посаду головного бухгалтера з заробітної платою згідно штатного розпису (а.с.6).
Відповідно до наказу № 16 від 29.12.2020 «Про організацію роботи працівників» в зв`язку з припиненням господарської діяльності та передачею будівлі магазину по АДРЕСА_1 під охорону ДСО ГУНП в Житомирській області, виконання обов`язків головного бухгалтера ОСОБА_1 наказано здійснювати дистанційно (а.с.15).
Наказом №1 від 27.02.2024 «Про оголошення догани ОСОБА_1 » у зв`язку з порушенням трудової дисципліни, керуючись статтями 147-152 Кодексу законів про працю України та правилами внутрішнього трудового розпорядку, останній оголошено догану за порушення трудової дисципліни (відсутність на роботі з 01.09.2023 по 27.02.2024 без поважних причин), на підставі табелів обліку робочого часу з 01.09.2023 по 27.02.2024 та актів про відсутність на робочому місці (а.с. 24-27).
ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка доказів та мотиви суду
Щодо скасування наказу про оголошення догани.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Нормами частини 1 статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.
Згідно статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Частиною 1 статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника вiд роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Частиною 3 статті 149 КЗпП України визначено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника .
Тлумачення частини 3 статті 149 КЗпП України свідчить, що її положення мають поширюватися при застосуванні будь-якого виду дисциплінарного стягнення, тобто як до звільнення, так і до догани.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17 зазначено, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17-ц.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В свою чергу суд зазначає, що порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання саме з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.
На підставі досліджених доказів судом встановлено, що режим роботи головного бухгалтера ТОВ «Магазин «Юність» з 29.12.2020 переведений в дистанційний режим, в період до 01.09.2023 позивачу виплачувалась заробітна плата, а відтак слід зробити висновок, що весь цей час позивач фактично виконувала роботу дистанційно з дозволу безпосереднього керівника, відповідач приймав виконання роботи як належне.
Враховуючи, що позивач здійснювала покладені на неї обов`язки в дистанційному режимі, що встановлено нормативним документом товариства, зауважень щодо її роботи з 29.12.2020 не надходило, режим роботи на товаристві не змінювався, відповідачем не надано суду докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного поступку, що є обов`язком роботодавця, вини позивача в порушенні правил трудової дисципліни не встановлено.
Крім того, під час винесення наказу про оголошення догани ОСОБА_1 , відповідачем не отримані норми чинного законодавства про працю.
Суд зазначає, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих йому для захисту своїх законних прав та інтересів, спрямованих проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.
З матеріалів долучених позивачем та пояснень ОСОБА_1 встановлено, що з наказом про оголошення догани вона ознайомлена не була, жодних доказів повідомлення позивача про зміну режиму роботи та про необхідність надати пояснення щодо причин відсутності її на роботі, зокрема, листів, вимог, телефонних дзвінків тощо, як підстав для оголошення догани відповідач у наказі не зазначив та до матеріалів справи не долучив. Відповідних доказів ТОВ «Магазин «Юність» не надало й на запит адвоката Раєвського А.О.
Нормами статті 148 КЗпП України чітко передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Зі змісту наказу про оголошення догани вбачається, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення є відсутність ОСОБА_1 на роботі з 01.09.2023, натоміть наказ виданий лише 27.02.2024, тобто з пропуском місячного строку з дня виявлення дисциплінарного проступку.
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що наказ №1 від 27.02.2024 "Про оголошення догани ОСОБА_1 " винесений неправомірно, такий наказ порушує права позивача, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо стягнення невиплаченої заробітної плати.
Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Згідно з ч.ч .4, 5 ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Частиною 1 статті 115 КЗпП України унормовано, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістдесяти календарних днів.
Відсутність виплати заробітної плати підтверджується також випискою по картковому рахунку позивачки з АТ "Сенс Банк", зі змісту якої судом не встановлено зарахування заробітної плати за період з 01.10.2023, а також інформацією з Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (Форма ОК-7), зі змісту якої не вбачається нарахувань заробітної плати щодо позивачки (а.с. 13-14, 33-35).
Вказаний розмір заборгованості сторонами не оспорений та не спростований відповідачем.
Щодо поновлення строку для звернення з позовом до суду.
В позовній заяві та в судовому засіданні адвокат Раєцький А.О. просив поновити строк для звернення до суду з позовом з вимогою про стягнення заробітної плати.
Вважає, що строк, встановлений ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду з позовною заявою він пропустив з поважних причин, оскільки позивачка зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати, який був виданий, а в подальшому скасований за заявою відповідача.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Матеріалами справи підтверджується, що в лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Богунського районного суду м. Житомира із заявою про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати за період з 01.09.2023 по 31.01.2024, який в подальшому за заявою боржника, яка була подана до суду 07.03.2024, був скасований згідно з ухвалою суду від 11.03.2024.
В подальшому 29.03.2024 позивачка звернулась до суду з даним позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Беручи до уваги викладене, суд вважає обгрунтованими доводи представника позивача, що позивач з поважних причин пропустила строк звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, починаючи з вересня 2023, оскільки попередньо скористалась правом на подачу заяви про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати, яка була задоволена, виданий судовий наказ, який в подальшому був скасований.
Таким чином, суд поновлює позивачці строк звернення до суду з вимогою про стягнення заробітної плати.
Щодо позовних вимог в частині визнання факту мобінгу.
11.12.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)», яким доповнено Кодекс України про працю України статтею 2-2.
Зі змісту ст. 2-2 КЗпП України визначено, що мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.
Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.
Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).
Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.
Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.
Враховуючи викладене, суд не вбачає з боку відповідача ознак мобінгу (цькування) по відношенню до позивачки, а саме систематичних, тривалих умисних дій або бездіяльності роботодавця, які спрямовані на приниження честі та гідності ОСОБА_1 , її ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.
Проаналізувавши докази і перевіривши обставини справи, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 не підтверджено, що відносно неї були вчинені дії, які можуть бути розцінені, як прояви мобінгу. Не можуть бути розцінені як мобінг факт невиплати заробітної плати позивачці, винесення наказу про догану, скасування доступу до електронного цифрового підпису. Такі доводи представника позивача не грунтуються на положеннях ст. 2-2 Кодексу законів про працю України.
Таким чином, вимога про встановлення факту мобінгу задоволенню не підлягає.
Судом в межах спору встановлені і досліджені всі вагомі обставини і підстави, які мають значення для вирішення спору, в судовому рішенні їм надана мотивована оцінка.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задовленню частково, підлягає задоволенню вимога про скасування наказу про оголошення догани та про стягнення заробітної плати, в задоволенні вимоги про визнання факту мобінгу суд відмовляє за безпідставністю.
V. Розподіл судових витрат
На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн, оскільки при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення заробітної плати позивачка звільнена від сплати судового збору.
Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню сплачений нею при зверненні до суду з позовом судовий збір з вимоги немайнового характеру про скасування наказу про оголошення догани, яка задоволена судом, в розмірі 968, 96 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позов задоволити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Юність"№ 1 від 27.02.2024 року "Про оголошення догани ОСОБА_1 ".
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Юність"на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Рішення суду у частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник позивача - адвокат Раєцький Андрій Олександрович, АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Магазин "Юність", м. Житомир, проспект Миру, буд. 37; .

Повний текст рішення складений 27.06.2024.

Суддя О.В. Стрілецька