печерський районний суд міста києва
Пр. № 2-3697/24
Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Хайнацького Є.С.,
при секретарі - Сміян А.Ю.,
позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів,-
Відповідно до п. 4.1 попереднього договору термін дії договору закінчився, позивачем сплачено кошти, проте відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивач зазначає, що не отримав від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору.
За спірним договором відповідач зобов`язався надати послуги з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його до України, розмитнення, про що свідчить п. 1.5 договору.
Таким чином, позивач вважає, що відповідач ввів в оману позивача щодо наявності транспортного засобу та його поставки в майбутньому, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку позивач не погодився.
Відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов спірного договору, що свідчить про відсутність намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином.
Вважає, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу є нікчемним, через введення позивача в оману щодо його істотних умов.
Відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 570, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.07.2023 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.10.2023 року.
Судове засідання, призначене на 17.10.2023 року, було знято з розгляду у зв`язку із чергування судді як слідчого судді. Дата наступного судового засідання 18.01.2024 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.01.2024 року відкладено розгляд справи на 18.04.2024 року.
Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; представник позивача подав до суду клопотання, у якому просив розгляд справи здійснювати без його участі; позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, повідомлявся судом про розгляд справи у встановленому законом порядку.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Статтею 280 ЦПК України, встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору, сторони зобов`язались до 30.04.2022 року укласти основний договір.
Пунктом 1.3. попереднього договору визначено, що ТОВ «Везем Шиппінг» гарантувало, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п.1.1. цього договору, буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством.
Пунктом 2.1 попереднього договору визначено, що продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 166 931,73 грн.
Після укладення основного договору транспортний засіб підлягає державній реєстрації на власника в одному із сервісних центрів МВС України (п. 3.1 договору).
Пунктом 4.1 попереднього договору визначено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме, із 15.12.2021 року, і діє до 30.04.2022 року або до укладення основного договору.
01.07.2023 року ОСОБА_1 було направлено ТОВ «Везем Шиппінг» лист-претензію про повернення сплачених грошових коштів за попереднім договором про купівлю-продажу транспортного засобу, проте грошові кошти відповідач не повернув.
На час звернення до суду, основний договір купівлі-продажу транспортного засобу ТОВ «Везем Шиппінг» та ОСОБА_1 не укладений, визначений у попередньому договорі транспортний засіб ОСОБА_1 не отримала. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.
В силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди.
Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. (ч.1,2 ст. 651 ЦК України).
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першою та другою статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Відповідно до абзацу другого частини першої, другої та третьої статті 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
Оскільки, сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то передана позивачем відповідачу сума коштів в розмірі 166 931,73 грн є авансом в розумінні статті 570 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що відповідач допустив істотне порушення прав позивача, як сторони попереднього договору, оскільки останній позбавлений можливості отримати у власність обумовлений автомобіль певної марки та моделі, на що він розраховував при укладенні попереднього договору.
З огляду на зазначене вимоги позивача про стягнення сплачених ним коштів в розмірі 166 931,73 грн підлягають задоволенню, оскільки основний договір між сторонами у визначений строк не було укладено, то зобов`язання за попереднім договором є припиненими в силу статті 635 ЦК України.
Крім того, слід зазначити, що згідно зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статті 23 ЦК України.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом.
Укладаючи попередній договір, позивач бажав настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, позивач ніколи не укладав би з відповідачем спірного договору.
Крім того, пізніше виявилось та стало очевидним, що за попереднім договором відповідач фактично зобов`язався надати послуги позивачу з викупу транспортного засобу за кошти останнього з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення, про що свідчить п.1.5. договору.
Таким чином, під час укладення попереднього договору відповідач ввів позивача в оману, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку позивач не погодився б.
В свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином.
Позивач у позовній заяві посилається на те, що внаслідок ведення відповідачем його в оману щодо невиконання обов`язків за укладеним попереднім договором він зазнав душевних страждань. Моральну шкоду позивач оцінує у розмірі 20 000,00 грн.
Оскільки суд встановив, що стосовно позивача відповідач застосував нечесну підприємницьку практику та тим самим ввів його в оману, тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ «Везем Шипінг» зобов`язано відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану душевними стражданнями.
Разом з тим, суд знаходить, що розмір відшкодування позивачем необґрунтовано завищено.
Тому, виходячи з характеру спірних правовідносин, глибини фізичних та душевних страждань, як на те вказувалось в позовній заяві, ступеня вини відповідача, як це встановлено в судовому засіданні, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що буде необхідним і достатнім для відновлення стану позивача, що передував настанню спірних правовідносин.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору за вимогу майнового та немайнового характеру у розмірі 2880,51 грн., оскільки позивач на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 570, 571, 610, 611, 635, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 274-279, 280-284, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 авансовий платіж у розмірі 166 931 (сто шістдесят шість дев`ятсот тридцять одна) грн 73 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
В решті позову - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь держави судовий збір у розмірі 2880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 51 коп.
Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 18.04.2024 року.

Суддя Є.С. Хайнацький