справа № 757/7506/21-ц головуючий у суді І інстанції Вовк С.В.
провадження № 22-ц/824/5780/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Килівник Ю.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 3 891 637 грн. 76 коп., з яких: 3 788 100 грн. пені; 72 482 грн. 72 коп. втрати від інфляції; 31 055 грн. 04 коп. в якості 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що судовими рішеннями стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу та відсотки за користування вкладом. Відповідач зобов`язаний був повернути та сплатити відсотки 03 лютого 2016 року в день припинення дії договору, проте, не зробив цього. 04 лютого 2016 року є першим днем прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання з повернення 250 000 грн. вкладу та 95 000 грн. відсотків, яке тривало до 27 жовтня 2020 року, а саме дня, що передує дню погашення заборгованості відповідача.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 75 027 грн. 36 коп., з яких: 52 523 грн. 71 коп. втрати від інфляції, 22 503 грн. 65 коп. в якості 3 % річних.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в задоволеній частині через порушення норм матеріального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18 листопада 2014 року додаткової угоди до цього договору. З часу звернення позивача до суду з позовом у справі №201/2727/16 минув досить великий проміжок часу та відповідно до витягу з електронного додатку 1 до умов договору про переведення боргу. АТ КБ «ПриватБанк» саме зараз було виявлено факт переведення боргу, грошових коштів позивача що знаходилися на рахунку, відкритого на підставі договору №SAMDN2428 від 30 січня 2012 року на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року. З огляду на те, що будь-яких письмових заперечень від ОСОБА_1 відносно переведення банком на ТОВ ФК «Фінілон» боргу за договором № SAMDN2428 від 30 січня 2012 року на адресу банку не надходило, то вважається, що переведення боргу банком було здійснено зі згоди останньої. Отже, внаслідок укладання 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» договору переведення боргу за договором № SAMDN2428 від 30 січня 2012 року, AT КБ «Приватбанк» на цей час не несе жодних зобов`язань за таким договором, а ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником у відповідності до умов договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року. Таким чином, у зв`язку з тим, що AT КБ «ПриватБанк» не є боржником за депозитним договором №SAMDN2428 від 30 січня 2012 року, отже, відсутні підстави для стягнення з банку пені та 3 % річних за цим договором. Крім того, судом, задовольняючи частково позовні вимоги, стягнуто 3 відсотки річних за період з 28 жовтня 2017 року по 27 жовтня 2020 року, однак з таким погодитись неможливо, оскільки датою виконання АТ КБ «ПриватБанк» судового рішення у справі №201/2727/16 є 21 жовтня 2020 року. Дата фактичного стягнення коштів у примусовому порядку, є датою фактичного виконання обов`язку банку щодо сплати коштів за судовим рішенням.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на те, що справа за її позовом до АТ КБ «Приватбанк» розглядалася з березня 2016 року. Під час розгляду справи відповідач повинен був надати суду докази існування договору від 17 листопада 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фініліон» про переведення боргу. Однак, відповідач протягом усього періоду розгляду справи жодного разу не заявив і не надав суду докази на підтвердження існування цього договору. Більше того, в межах виконавчого провадження саме відповідач виконував рішення суду і сплатив борг.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що за договором №SAMDN2428 «Стандарт на 12 місяців» від 30 січня 2012 року позивачем внесено у банк 28 січня 2012 року 150 000 грн. та 12 серпня 2013 року 100 000 грн.

Після закінчення терміну дії договору 31 січня 2013 року у визначений договором строк 01 лютого 2014 року, 02 лютого 2015 року сторони не заявляли про розірвання договору, а тому цей договір, відповідно до положень його пунктів 6, 7 та вимог частини четвертої статті 1060 Цивільного кодексу України, був автоматично двічі продовжений на вказаний в договорі строк, загалом до 03 лютого 2016 року.

29 січня 2016 року представник позивача звернулась до банку із письмовою заявою про розірвання договору № SAMDN2428 з 03 лютого 2016 року та повернення переданих банку коштів у сумі 250 000 грн. із нарахованими процентами. Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти не повернув та не сплатив нараховані за депозитом відсотки за договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача грошові кошти у сумі 150 000 грн. за договором № SAMDN2428 «Стандарт на 12 місяців» від 30 січня 2012 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення 100 000 грн. коштів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 100 000 грн. коштів за договором від 30 січня 2012 року №SAMDN2428. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за депозитом, індексу інфляції та 3% річних скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року в частині позовної вимоги про стягнення 150 000 грн. залишено без змін.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року в частині відмови у стягненні невиплачених відсотків за вкладом, інфляційних витрат та 3 % річних; в частині розподілу судових витрат - скасовано та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 відсотки за договором банківського вкладу від 30 січня 2012 року № SAMDN2428 за період з 01 лютого 2014 року по 03 лютого 2016 року включно в сумі 95 000 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення за договором банківського вкладу від 30 січня 2012 року №SAMDN2428 за період з 01 лютого 2014 року по 03 лютого 2016 року включно інфляційних витрат та 3 % річних - відмовлено у повному обсязі.

21 жовтня 2020 року на виконання судових рішень відповідач сплатив позивачу грошові кошти в сумі 345 000 грн. (150 000 грн. + 100 000 грн. + 95 000 грн.), які надійшли на рахунок позивача 28 жовтня 2020 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність договірних зобов`язань та факт внесення грошових коштів позивачем підтверджується наданими суду доказами, а саме: договором, рішенням суду. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором вкладу грошових коштів, тому має повернути позивачу грошові кошти.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність підстав до стягнення з банку інфляційних втрат та 3% річних, визначених ст. 625 ЦК України, оскільки банк у визначений договором та законом строк не виконав своїх грошових зобов`язань з повернення належних позивачу коштів.

Доводи відповідача про те, що АТ КБ «Приватбанк» не несе зобов`язань за спірними договорами, оскільки уклав з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (стаття 521 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Таким чином, посилання відповідача про відсутність заперечень позивача щодо переведення боргу та взагалі можливості укладення договору переведення боргу у такий спосіб, суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що позивач, як кредитор, надала згоду на переведення боргу до ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «Приватбанк» є боржником за договорами банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №729/887/19, від 20 жовтня 2021 року у справі №201/8704/19, від 17 листопада 2021 року у справі №755/17323/19, від 26 січня 2022 року у справі №757/34314/18-ц.

Доводи апеляційної скарги в частині невірного на думку відповідача визначення строку нарахування інфляційних та 3% річних, які суд визначив за період з 28 жовтня 2017 року по 27 жовтня 2020 року, в той час як датою виконання АТ КБ «ПриватБанк» судового рішення у справі №201/2727/16 є 21 жовтня 2020 року, апеляційний суд відхиляє.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 21 жовтня 2020 року на виконання судових рішень відповідач перерахував позивачу грошові кошти в сумі 345 000 грн. (150 000 грн. + 100 000 грн. + 95 000 грн.), які надійшли на рахунок позивача 28 жовтня 2020 року.

Отже, датою виконання судового рішення про стягнення коштів з відповідача є дата отримання коштів позивачем, а не дата їх перерахування банком. В даному випадку відповідач не звернув уваги, що вчинення банком дій направлених на перерахування коштів позивачу, не надає останньому можливості розпорядження ними до моменту, поки вказані кошти не надійдуть на його рахунок.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення виготовлене 08 квітня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.