ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/527/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Пічкур А.О.,

за участю

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

19.06.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 .

На обґрунтування заяви заявник вказала, що заінтересована особа є її сином, який від зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_3 має двох дітей - доньку ОСОБА_4 , та сина ОСОБА_5 . Рішення суду від 15.05.2024 шлюб між її сином та ОСОБА_3 розірвано. Після початку повномасштабного вторгнення її невістка ОСОБА_3 разом з дітьми виїхала до Пельщі, де перебувала до вересня 2023 року, проте за період проживання за кордоном приїжджала 10 разів та вела із заінтересованою особою звичний для їх сім`ї спосіб життя. У грудні 2023 року стало відомо, що поки невістка з дітьми була за кордоном, син заявника знайшов іншу жінку, з якою у них зав`язалась стосунки, він постійно їздить до неї у м. Біла Церква. Сім`я сина почала розпадатись не дивлячись на намагання невістки зберегти сім`ю. Наразі заінтересована особа створює нестерпні умови проживання для невістки заявника та безпосередньо для неї з чоловіком, які проживають в сусідніх будинках на одній земельній ділянці, а саме провокує конфлікти, принижує заявника та невістку, виражається нецензурною лайкою, що відбувається на очах дітей, які через сварки між батьками перебувають у пригніченому стані. Заявник зазначає, що має вже похилий вік, є інвалідом, а атмосфера вдома впливає на її емоційний стан, вона не має ні сил, ні здоров`я бачити таку ганебну поведінку сина. ОСОБА_1 намагалась поговорити з сином, що він пішов до своєї нової жінки, а сім`ю лишив у спокої, однак він відмовляється. Постановою від 07.03.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_3 . Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту, заявник просить застосувати обмежувальний припис відносно заінтересованої особи у вигляді заборони йому перебувати у місці проживання заявника - АДРЕСА_1 та заборонити наближатись на територію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 20.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 24.06.2024.

В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву, просила задовольнити, та вказала, що вважає, що син має піти жити до коханки, залишити сім`ю у спокої. У квітні 2024 року виявилось, що син зареєстрував на коханку автомобіль, через побоювання, що він зареєструє місце проживання коханки у будинку заявника, вона зняла його з місця реєстрації. Також зазначила, що син її ображає, здійснює тиск, погрожує, а після розмови з коханкою сина заявник себе почувала геть погано.

Заінтересована особа у судовому засіданні пояснив, що дружина два роки перебувала за кордоном, за цей час вони зустрічались два рази. У жовтні 2023 році він зустрів іншу жінку, повідомив про це дружині, запропонував розлучитись, на що вона погодилась, однак справа слухалась в суді півроку, оскільки дружина заявляла багато клопотань. Є спір щодо спільного майна. Вказав, що сплачує аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини доходу, що складає приблизно 6 000 грн. Працює поруч з домом, а в п`ятницю у м. Біла Церква. Зауважив, що мати та колишня дружина провокують його на конфлікти.

Заслухавши учасників справи та дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Постановою від 02.04.204 у справі № 753/4958/24 провадження відносно ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення.

Постановою від 07.03.2024, яка залишена в силі Постановою Київського апеляційного суду від 15.04.2024, ОСОБА_2 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за заявою ОСОБА_3

Житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 є приватною власністю ОСОБА_1 , у вказаному будинку заінтересована особа ОСОБА_2 станом на 14.03.2024 не має зареєстрованого місця проживання.

Заявник є інвалідом другої групи, має проблеми зі здоров`ям.

Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї та Висновку оцінки потреб сім`ї за період з 05.04.2024 по 11.04.2024, складність випадку складних життєвих обставин - середньої складності, основними ознаками є домашнє насильство психологічного та економічного характеру по відношенню до чоловіка ОСОБА_2 зі сторони дружини ОСОБА_7 у присутності неповнолітніх дітей. Потреби дітей задовольняються у повній мірі.

Заявник 12.05.2024 звернулась до поліції щодо постійного тиску та погроз групою осіб, а саме ОСОБА_2 та його коханкою ОСОБА_8 .

Даючи оцінку вимогам заяви про видачу обмежувального припису, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон України № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з положеннями п. 7 ч. 2 Закону України № 2229-VIII, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до ч. 1 Закону України № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

За п. 7 ч. 1 Закону України № 2229-VIII, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно ч. 2 Закону України № 2229-VIII, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є обєктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є вчинення та загроза подальшого вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, порушення встановленого обмежувального припису, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Дослідивши надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у видачі обмежувального припису, оскільки заявник не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису.

Заявник посилається на те, що заінтересована особа створює нестерпні умови проживання для її невістки та безпосередньо для неї з чоловіком, а саме провокує конфлікти, принижує заявника та невістку, виражається нецензурною лайкою, що відбувається на очах дітей, які через сварки між батьками перебувають у пригніченому стані, однак у ході розгляду справи не долучено належним чином завірених копій постанов про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Звернення заявника до поліції не є та не може бути доказом вчинення домашнього насильства відносно неї зі сторони сина.

Заявник також зазначає, що має вже похилий вік, є інвалідом, а атмосфера вдома впливає на її емоційний стан, вона не має ні сил, ні здоров`я бачити ганебну поведінку сина, що у своїй сукупності жодним чином не доводить необхідності застосування обмежувального припису відносно її сина.

Крім того, відсутні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявника за вищевикладених обставин, а також у зв`язку з недоведеністю можливого виникнення ризиків настання тяжких наслідків для заявника у подальшому, тому подана заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Слід також зауважити, як встановлено судом під час усних пояснень заявника та заінтересованої особи у судовому засіданні, що заявник у відносинах між її сином та невісткою намагається брати активну участь у вирішенні обставин, що склались між ними, що створює додаткову напругу, яка в свою чергу не сприяє налагодженню відносин між ними, а навпаки, зміщує фокус уваги з відносин між сином і колишньою дружиною, над якими сторони мають провести роботу для відновлення хороших, добрих, довірливих, позитивних відносин не тільки як батьків, а і як колишнього подружжя, на відносини між сином і колишньою дружиною та матір`ю. На думку суду, заявнику слід відсторонитись від проблем в сім`ї її сина і надати йому можливість самостійно їх вирішити, прийняти рішення, нести за них відповідальність та зробити висновки.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 82, 263, 265, 350-1, 350-6 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.06.2024.

Суддя М.О. Заставенко