Справа № 161/844/24 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/688/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів Здрилюк О. І., Шевчук Л. Я.,

секретар Трикош Н. І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_4 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів. Позов мотивовано тим, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2011 року. У період шлюбу в сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенняим Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2011 року з ОСОБА_3 стягнуто в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1800 грн щомісячно і до досягнення нею ОСОБА_5 повноліття. На даний момент неповнолітнім є лише ОСОБА_6 , тому потребує значно більшого догляду і матеріальних коштів на утримання аніж раніше, у зв`язку із чим збільшуються потреби у навчанні, розвитку, іншому. Аліменти на його утримання наразі не отримуються. Відповідач працевлаштована, має щомісячну стабільну та високооплачувану заробітну плату. Просить збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановити у розмірі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Зазначив, що він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі вищому, ніж встановлений рішенням суду. Старший син, ОСОБА_5 , впродовж кількох років проживає з ним та перебуває на його повному утриманні. Проживання молодшого сина з матір`ю, а старшого - з батьком влаштовувало сторін, однак позивач вирішила звернутися із позовом про стягнення аліментів на утримання старшого сина. Вказав, що старший син навчається на першому курсі Волинського національного університету імені Лесі Українки на денній формі навчання за державним замовленням (термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року) на факультеті філології та журналістики, є учасником освітньої програми «Подвійний диплом» і здобуває освіту в Університеті Яна Длугоша в Ченстохові (Республіка Польща) за напрямком «польська філологія». Просив стягувати з ОСОБА_1 в його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі 1/4 всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення дитиною навчання, але не більш ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2024 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, об`єднано їх в одне провадження.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2024 року в цій справі первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів задоволено. Збільшено розмір аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2011 року, та ухвалено стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 5000 грн витрат за надання правничої допомоги, в дохід держави 1211,20 грн судового збору. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, вважає його незаконним. Жодна з обставин, на які посилалася позивач в позовній заяві, належним чином не обґрунтована. Суд встановив обставини справи виключно на підставі тверджень позивача про істотність змін у житті та побуті матері та дитини. Вважає це явним порушенням принципу рівності сторін, оскільки при задоволенні первісного позову суд без жодних доказів установив необхідність матеріального забезпечення однієї дитини та вказав на бездоказовість такої необхідності для іншої. Зважаючи на те, що суд ухвалив стягувати з нього щомісячно в користь позивача на утримання молодшого сина 5000 грн, зазначає, що сума на яку житиме позивач складатиме близько 25 000 грн в місяць, а він - на менш ніж 25 000 грн і утримуватиме старшого сина. Тому судом необґрунтовано зроблено висновок про те, що стороною позивача (за зустрічним позовом) не доведено можливості позивача надавати допомогу своєму повнолітньому сину. Не існує заборони стягувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка працює. Син працює вчителем англійської мови в Луцькому ліцеї № 21 імені Михайла Кравчука за строковим трудовим договором у період з 08 січня 2024 року по 31 серпня 2024 року, отримує мінімальну заробітну плату. Його доходу не вистачає для на задоволення його матеріальних та нематеріальних потреб. Дохід позивача у п`ять разів перевищує заробітну плату сина. Під час навчання ОСОБА_5 несе загальновідомі витрати, пов`язані із навчанням, такі як необхідність придбання паперу, ручок, зошитів, користування комп`ютером, копіювальною технікою, значні витрати йдуть на проїзд. Не враховані судом підтверджені актом витрати на харчування, комунальні послуги. Розмір витрат позивача на правничу допомогу, який заявлено у попередньому розрахунку, та той, що заявлений у відзиві на зустрічний позов, відрізняється та є непропорційним. Представником позивача не надано атів наданих послуг, детального розрахунку витраченого часу, опису робіт та жодних інших документів, які б підтверджували надання адвокатом правової допомоги. Будь-яких доказів на підтвердження таких витрат у заявленому до стягнення розмірі позивач не подала. Просив скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, задовольнити у повному обсязі зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач через представника ОСОБА_2 вказала, що вважає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою, безпідставною, такою, що не підлягає до задоволення, рішення суду є законним, обґрунтованим, об`єктивним і таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідач не надав доказів на підтвердження недостатності доходу старшого сина для задоволення його потреб, як і не надано доказів матеріального утримання відповідачем повнолітньої дитини. Відповідач не утримує сина, останній самостійно заробляє, хоч і є студентом. Мати постійно на прохання чи потребу сина, або за власним баченням допомагає сину, і вважає, що їй ніхто не повинен компенсовувати витрачені кошти. Зазначила, що вона є власником частини будинку, у якому проживає син разом із батьком (який є іншим співвласником), тому, син фактично проживає не з батьком, а окремо від нього. Сину не було відомо про те, що батько звернувся із зустрічним позовом, і вказав про те, що аліментів на своє утримання не потребує. На сьогоднішній день існує необхідність у збільшенні розміру аліментів, що стягуються з відповідача в її користь на утримання неповнолітнього сина, який проживає з нею. Твердження відповідача щодо необґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу на увагу не заслуговують. Просила апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 , представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав, просили її задовольнити. Позивач ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2011 року у справі № 2-4498/11 з ОСОБА_3 стягувалися аліменти на користь ОСОБА_1 утримання неповнолітніх дітей - синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у в розмірі 1800 грн щомісячно і до досягнення старшим сином повноліття.

Неповнолітній син ОСОБА_6 зареєстрований та проживає з матір`ю у АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади Підгайцівської територіальної громади.

Із акту обстеження умов проживання повнолітнього ОСОБА_5 встановлено, що останній проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , разом із батьком ОСОБА_3 . ОСОБА_5 є студентом філології та журналістики денної форми навчання за державним замовленням першого (бакалаврського) рівня Волинського національного університету імені Лесі Українки, що підтверджується довідкою №02/1026 від 26 лютого 2024 року; учасником програми «Подвійний диплом» відповідно до угоди про співпрацю щодо спільного навчання від 30 липня 2021 року між Волинським національним університетом імені Лесі Українки та Університетом Яна Длугоша в Ченстохові (Республіка Польща) за напрямом «Польська філологія»; працює вчителем іноземної мови у Комунальному закладі загальної середньої освіти «Луцький ліцей №21 імені Михайла Кравчука» Луцької міської ради, за період з січня по березень 2024 року отримав заробітну плату у розмір 23295,88 грн.

За положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України).

Згідно із частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Зміна способу стягнення аліментів (ст. 181 ч. 3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. У даному випадку зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення) раніше присуджених аліментів.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника, на позивача покладено тягар доведення передусім наявності у платника аліментів відповідного доходу як підстави для задоволення вимоги для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, доведенню підлягають й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч.1 ст.182 СК України.

Звертаючись із цим позовом, позивач ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, що стягуються на утримання неповнолітнього сина, змінивши спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходів відповідача. При цьому позивач не зазначила підстав для зміни способу стягнення аліментів, а зазначила підстави для зміни розміру аліментів.

Законом України від 17 травня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який був прийнятий після ухвалення рішення про стягнення аліментів частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку .

Суд першої інстанції, збільшуючи розмір стягуваних аліментів, правильно виходив з того, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів; змін, які настали у одержувача аліментів та дитини (став неповнолітнім, відвідує навчальний заклад); змін матеріального забезпечення відповідача, доходи якого зросли. Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено зміну матеріального стану, інших обставин, що зумовлюють збільшення розміру аліментів на утримання дитини, суд апеляційної інстанції відхиляє. Позивач надала суду докази про необхідність збільшення розміру аліментів, оскільки змінився вік дитини, відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання та харчування. Встановлений раніше розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, збільшення потреб неповнолітнього сина сторін. Відповідач не надав суду доказів того, що у нього відсутні доходи, майно, за рахунок якого він не може сплачувати аліменти .

Разом з тим, суд першої інстанції змінюючи спосіб стягнення аліментів і збільшуючи їх розмір до частини доходу, не врахував рівність обов`язку обох батьків щодо матеріального утримання дитини. Суд апеляційної інстанції, виходячи з вищенаведеного, проаналізувавши доходи батька та матері дитини, вважає за необхідне змінити розмір аліментів і визначити їх у частці - 1/6 частина доходу відповідача. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою з урахуванням утримання дитини іншим з подружжя, віку та потреб дитини, дотримання балансу інтересів дитини на гармонійний розвиток та обов`язок батьків утримувати дитину.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що задовольняючи первісний позов, суд надав пріоритет в матеріальному забезпеченні неповнолітній дитині над повнолітньою, яка продовжує навчання. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб (ст. ст. 141, 180 СК України).

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги відповідача суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них вони проживають.

При встановленні потреби в утриманні повнолітнього сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють йог дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом першої інстанції враховано, що повнолітній ОСОБА_5 продовжує навчання у закладі вищої освіти на денній формі навчання за державним замовленням та працює на посаді учителя англійської мови в закладі середньої освіти, а отже отримує самостійний дохід у розмірі мінімальної заробітної плати. Колегія суддів зауважує, що самостійний дохід ОСОБА_5 є достатнім за умови навчання в університеті за державним замовленням та проживання з батьком. Заперечення позивача про те, що син проживає у належній їй частині будинку і що він не веде спільний побут з батьком не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що частки колишнього подружжя (сторін у справі) виділено в натурі, обладнані окремими входами тощо, а також, що повнолітній син самостійно проживає в одній із частин такого будинку, індивідуально несе витрати з харчування, оплати комунальних послуг. Будь-яких доказів на спростування зафіксованого в Акті обстеження умов проживання спільного проживання позивачем не надано.

При цьому доводи відповідача про повне утримання ним повнолітнього сина, який з ним проживає, спростовуються тією обставиною, що ОСОБА_5 працевлаштований та отримує заробітну плату. Відсутні докази того, що ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги, а зазначення в Акті обстеження умов проживання про повне утримання батьком сина не узгоджується з обставинами, встановленими у цій справі, оскільки сам Акт не містить інформації про працевлаштування сина та отримання ним самостійного доходу. Крім того, навчання, здобуття вищої освіти за державним замовленням виключає необхідність у несенні витрат на оплату навчання і передбачає, у визначених законом випадках та порядку, одержання академічної стипендії.

Судом першої інстанції правильно визначено зміст, характер та правове регулювання спірних правовідносин в частині вирішенні зустрічного позову про стягнення аліментів на утримання повнолітню дитину.

Розглядаючи спір та встановлюючи обставини у цій справі, суд узяв до уваги наведені сторонами обґрунтування, установлені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків. Правильними є мотиви суду, що стали підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову, тому підстав для скасування рішення суду в цій частині колегія суддів не встановила.

Судом першої інстанції за результатами розгляду первісного позову стягнуто з відповідача в користь позивача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу. У Додатковій угоді від 27 березня 2024 року до Договору про надання правової допомоги від 10 січня 2024 року адвокат Чабан Р. Л. та позивач ОСОБА_1 погодили фіксовану суму вартості 20 000 грн за правничі послуги у цій справі. Згідно квитанції від 29 березня 2024 року, позивач оплатила надані їй адвокатом послуги у повному обсязі.

Відповідно до частин 3-6 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2020 року в справі № 638/7748/18, правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат позивача, пов`язаних із наданням їй професійної правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зменшення заявленої позивачем до стягнення суми таких витрат до 5000 грн. Визначений судом розмір витрат на правничу допомогу відповідає критеріям реальності, розумності, співмірності та пропорційності задоволених позовних вимог. Відсутність попереднього орієнтовного розрахунку таких витрат, зазначення у позові іншої очікуваної суми, з урахуванням факту оплати позивачем фіксованого розміру витрат, обумовленого договором про надання правничої допомоги, не є підставою для відмови у стягненні в користь позивача понесених нею витрат на правничу допомогу. Підстави для скасування чи зміни рішення суду в цій частині відсутні.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову підлягає зміні. В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача, залишенням без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені зустрічного позову, зміною рішення в частині вирішення первісного позову, стягненню з відповідача в користь позивача підлягають 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. Такий розмір витрат позивача є розумним та співмірним з розміром залишених без задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2024 року змінити в частині збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2011 року, та стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді