Справа №705/5741/23
2/705/763/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого судді Піньковського Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Дарморос Катерини Олександрівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дарморос К.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні, в обґрунтування зазначивши наступне.

17 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2022 був розірваний.

За час спільного проживання сторонами як подружжям, було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,7 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Підписання та виконання договору купівлі-продажу квартири було здійснено за письмовою згодою позивача. Титульним власником вищевказаної квартири у правовстановлюючому документі зазначена лише відповідач ОСОБА_2 .

Оскільки у відповідності до вимог Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У зв`язку з вимогами чинного законодавства виникла необхідність щодо вирішення в судовому порядку питання щодо спільного майна подружжя, та звернення до суду з цим позовом.

Просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 01 грудня 2023 року у справі відкрите спрощене провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.

Відповідачу було направлено копію ухвали судді та примірник позовної заяви, рекомендованим листом з повідомленням, але вказаний пакет документів повернуто до суду без вручення з поміткою на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою».

У Постанові КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з тим, що: «адресат відсутній за вказаною адресою», вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд та може свідчити про умисне неотримання судових документів.

За таких обставин, суд вважає про належне повідомлення відповідача у справі. Відповідач не використав наданого йому законом права, відзив до суду не направив, заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року по справі № 654/4518/18 тощо.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17.10.2014, актовий запис № 627, розірвано в судовому порядку, що підтверджується рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 липня 2022 року, яке набрало законної сили згідно відповідної відмітки 11.08.2022.

Квартира АДРЕСА_1 , яку позивач просить визнати спільним сумісним майном подружжя, була придбана під час перебування сторін у шлюбі та право власності на неї зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 2994, виданим 08.10.2018, посвідченого Черповицькою І.Ю., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 43404373 від 08.10.2018, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 08.10.2018 за № 140645740 приватним нотаріусом Черповицькою І.О. Уманського міського нотаріального округу Черкаської області.

Також підтверджується і договором купівлі-продажу квартири, укладеним 08 жовтня 2018 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2 , посвідченим Черповицькою І.Ю., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2994. Згідно розділу 8 вказаного договору, купівлі квартири АДРЕСА_1 , покупцем здійснюється за письмовою згодою чоловіка покупця ОСОБА_1 , викладеною у вигляді заяви.

Зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку статті 70 СК України.

До суду не було надано належних та допустимих доказів того, що спірна квартира АДРЕСА_1 (станом на час розгляду справи Захисників України) в м. Умані Черкаської області належить одному з подружжя особисто та є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. При цьому, суд бере до уваги обставини, викладені позивачем у позові, а саме той факт, що квартира була придбана за письмовою згодою чоловіка покупця, а саме позивача по справі.

Сутність поділу спільного майна подружжя полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно ч.1 та ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За встановлених обставин суд, вирішуючи питання про поділ майна подружжя, дотримуючись завдання цивільного судочинства, яким є, зокрема, справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, виходячи з презумпції рівності часток подружжя та враховуючи дійсну вартість на час розгляду справи спільно нажитого майна, що підлягає поділу, в даному випадку приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення і вважає за можливе визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу даного майна визнати за позивачем право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 .

Після відкриття провадження у справі, позивачем до суду подане клопотання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат, у зв`язку із розглядом вказаної справи, у розмірі 18509,70 грн., у тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3509,70 грн.

До вказаного клопотання додано копію договору про надання правової допомоги, копія розрахунку розміру судових витрат, копія довідки про отримання коштів та копія акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому для відшкодування витрат на правничу допомогу необхідно: разом з позовною заявою позивачу слід подати заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат; до закінчення судових дебатів (в разі розгляду в письмовому провадженні після долучення всіх необхідних доказів) подати заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу разом з додатками, які підтверджують отримання таких послуг. Якщо з поважних причин особа не може подати такі докази до закінчення судових дебатів, суд може вирішити питання про відшкодування витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення по суті, але за умови подання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу (без долучення всіх наявних доказів)/заявлення відповідного клопотання до закінчення судових дебатів (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

За вказаних обставин, суд вважає, що у задоволенні клопотання позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити, оскільки розгляд справи здійснювався у спрощеному письмовому провадженні, позивачем у позові не заявлялася вимога про стягнення витрат на правову допомогу, а при зверненні до суду із таким письмовим клопотанням не надано підтвердження надсилання відповідачу копій такого клопотання з доказами на підтвердження понесених витрат, а отже суд не бере до уваги відповідні докази.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій частині відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № від 18.10.2023 про сплату судового збору у сумі 3509,7 грн., а тому, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути їх з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 364, 368, 369, 372 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі 3509 (три тисячі п`ятсот дев`ять) гривень 70 копійок.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський