ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/129/21 Номер провадження 22-ц/814/3081/24Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л.Г. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Панченка О.О.,

суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Листопад Н.А., прокурорів Нечволод П.В., Катріченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2023 року (прийняте суддею Цімбота Л.Г., повний текст рішення складено суддею 15 лютого 2023 року) у справі за позовом Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Сенчанської об`єднаної територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради Полтавської області до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У січні 2021 року перший заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - ГУ ДГК в Полтавській області), Сенчанської об`єднаної територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради Полтавської області (далі - Сенчанська ОТГ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що наказами ГУ ДГК в Полтавській області №15094 - СГ, №15097 - СГ, №15084 - СГ, №15096 - СГ, №15079 - СГ, №15085 - СГ, №15098 - СГ, №15078 - СГ, №15080 - СГ, №15093 - СГ від 06 липня 2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 передано із земель державної власності у приватну власність по 2 га землі для ведення особистого селянського господарства на території Вирішальненської сільської ради Лохвицького району.

На підставі цих наказів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за вказаними особами здійснено Державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:009:0362, :00:009:0364, :00:009:0365, :00:009:0363, :00:009:0359, :00:009:0366, :00:009:0367, :00:009:0358, :00:009:0360, :00:009:0361.

За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що треті особи до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області у встановленому законом порядку не зверталися, а вказані накази управлінням не видавалися. За вказаним фактом Лохвицьке ВП ГУНП в Полтавській області розслідує кримінальне провадження № 0000083 від 09 вересня 2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України.

З огляду на це записи про проведену державну реєстрацію прав за № 37294634 від 09 липня 2020 року, № 37256545 від 08 липня 2020 року, № 3726255 від 08 липня 2020 року, № 37256976 від 08 липня 2020 року, №37257597 від 08 липня 2020 року, №37260813 від 08 липня 2020 року, № 37260398 від 08 липня 2020 року, №37261169 від 12 серпня 2020 року, №37261513 від 08 липня 2020 року, №37262183 від 08 липня 2020 року щодо державної реєстрації права приватної власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 внесені державним реєстратором прав на нерухоме майно скасовано за відсутності для цього підстав.

Крім того прокуратурою встановлено, що треті особи згідно з договорами купівлі-продажу продали спірні земельні ділянки ОСОБА_1 , який у подальшому об`єднав земельні ділянки в одну, загальною площею 20 га, з присвоєнням кадастрового номеру :00:009:0368.

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі речових прав 08 жовтня 2020 року за № 226.

До державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за третіми особами земля перебувала у державній власності, право розпорядження якою згідно з нормами земельного законодавства належить до ГУ ДГК в Полтавській області.

Оскільки спірні земельні ділянки вибули з державної власності всупереч встановленого законом порядку, безоплатно та без відома органу, уповноваженого розпоряджатися вказаним майном, існують передумови для їх витребування з незаконного володіння на користь держави на підставі статей 387, 388, 396 ЦК України.

Крім того, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З огляду на зазначене прокурор просив:

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 20 га, кадастровий номер :00:009:0368, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Вирішальненської сільської ради Лохвицького району;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - земельну ділянку, загальною площею 20 га, кадастровий номер :00:009:0368, для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 226 від 08 жовтня 2020 року та одночасно припинити право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, загальною площею 20 га, кадастровий номер :00:009:0368, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54494151 від 09 жовтня 2020 року.

Під час підготовчого провадження ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 травня 2021 року замінено у вказаній цивільній справі Лубенську місцеву прокуратуру Полтавської області її правонаступником - Миргородською окружною прокуратурою Полтавської області (т. 1, а. с. 201).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2023 року позов Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі ГУ ДГК у Полтавській області, Сенчанської ОТГ задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 20 га, кадастровий номер :00:009:0368, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Вирішальненської сільської ради Миргородського (Лохвицького) району Полтавської області.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - земельну ділянку, загальною площею 20 га, кадастровий номер :00:009:0368, для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 226 від 08 жовтня 2020 року, та одночасно припинено право приватної власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54494151 від 09 жовтня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору в сумі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спірні земельні ділянки вибули з власності держави всупереч встановленого законом порядку, безоплатно та без відома уповноваженого органу, були передані у власність відповідача за договорами купівлі продажу і в подальшому були сформовані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :00:009:0368, тому наявні правові підстави для витребування майна, а саме земельної ділянки площею 20 га з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 на користь держави та скасування запису про державну реєстрацію цього права з одночасним припиненням такого права.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2024 року касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_12 прохає рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог прокурора відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом не повністю встановлені обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема вказує, що відповідач у цій справі є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Рішення на підставі якого відбулося об?єднання земельних ділянок №226 від 08.10.2020 позивачем не оскаржується, тому вимоги позивача про витребування цієї ділянки на користь держави з чужого незаконного заволодіння та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно №37902906 від 20.08.2020 права власності ОСОБА_1 з одночасним припиненням права приватної власності на це майно призведе до порушення прав власника майна, та втручання у право власності буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Від керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області Сергія Шикунова надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_1 адвоката Листопад Н.А., прокурорів Нечволод П.В., Катріченко А.М., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірні земельні ділянки вибули з власності держави всупереч встановленого законом порядку, безоплатно та без відома уповноваженого органу, та були передані у власність відповідача за договорами купівлі продажу і в подальшому були сформовані в одну земельну ділянку з кадастровими номером :00:009:0368, тому наявні всі правові підстави для витребування майна, а саме земельної ділянки площею 20 га з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 на користь держави, та скасування запису про державну реєстрацію цього права з одночасним припиненням такого права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої 13 січня 2021 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :00:009:0368 площею 20 га з цільовим призначенням: для введення особистого селянського господарства. Номер запису про право власності: 38586485, дата державної реєстрації права власності 08 жовтня 2020 року, підставою для державної реєстрації стали відомомості з ДЗК, серія та номер 23614607, від 08 жовтня 2020 року.

Підставою внесення цього запису стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54494151, від 09 жовтня 2020 року (т. 1, а. с. 16-17).

Протягом 12-19 серпня 2020 року ОСОБА_1 придбав 10 земельних ділянок, площею 2 га кожна, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, на підставі таких договорів купівлі-продажу:

від 14 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0362. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15094-СІ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 14 липня 2020 року за № 216125139 та згідно з інформацією з реєстру від 14 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 23-25);

від 18 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_3 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0364. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15097-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215799517 та згідно інформацією з реєстру від 18 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 26-28);

від 13 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_4 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0365. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15084-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215852271 та згідно з інформацією з реєстру від 13 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 29-31);

від 13 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_5 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0363. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15096-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215803332 та згідно з інформацією з реєстру від 13 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 32-34);

від 19 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_6 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0359. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15079-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215808359 та згідно з інформацією з реєстру від 19 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 35-37);

від 19 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_7 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0366. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15085-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215836506 та згідно з інформацією з реєстру від 19 серпня 2020 року (т. 1 а. с. 38-40);

від 19 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_8 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0367. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року №15098-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215832507 та згідно з інформацією з реєстру від 19 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 41-43);

від 12 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_9 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0358. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15078-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215839568 та згідно з інформацією з реєстру від 12 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 44-46);

від 12 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_10 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0360. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області від 06 липня 2020 року № 15080-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215842353 та згідно з інформацією з реєстру від 12 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 47-49).

від 14 серпня 2020 року, укладеного з ОСОБА_11 , щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:009:0361. Згідно з пунктом 2 вказаного договору предмет договору належить продавцеві на підставі наказу ГУ ДГК у Полтавській області 06 липня 2020 року № 15093-СГ. Право власності продавця на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором Лазоренко О. О. 10 липня 2020 року за № 215848292 та згідно з інформацією з реєстру від 14 серпня 2020 року (т. 1, а. с. 50-52).

У посвідчувальних написах, здійснених на кожному з указаних договорів, нотаріусом зазначено про перевірку належності продавцям земельних ділянок.

З листа ГУ ДГК у Полтавській області № 10-16-0.114-4254/2-20 від 14 серпня 2020 року встановлено, що на підставі доповідної записки начальника юридичного відділу Шаповалової К. Г. від 30 липня 2020 року виданий наказ від 31 липня 2020 року № 116 «Про проведення службової перевірки» у зв`язку з встановленням факту здійснення реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та реєстрації права власності на земельні ділянки з порушенням чинного законодавства (т. 1, а. с. 18-22).

На виконання вказаного наказу комісія ГУ ДГК Держгеокадастру у Полтавській області провела перевірку фактів, викладених у доповідній записці, під час якої встановила, що реєстрація земельних ділянок, зокрема, з кадастровими номерами :00:009:0362, :00:009:0364, :00:009:0365, :00:009:0363, :00:009:0359, :00:009:0366, :00:009:0367, :00:009:0358, :00:009:0360, :00:009:0361 в Державному земельному кадастрі та відповідно реєстрація права власності на зазначені земельні ділянки здійснена з порушенням чинного законодавства (т. 1, а. с. 18).

На підставі звернення в.о. начальника ГУ ДГК у Полтавській області 08 вересня 2020 року щодо виявлення факту підробки наказів про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою та щодо можливого порушення законодавства у сфері земельних відносин на території Лохвицького району Полтавської області, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості:

№ 0000189 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України щодо виявлення факту підробки наказів про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою;

№ 0000126 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК України щодо можливого порушення законодавства у сфері земельних відносин на території Лохвицького району Полтавської області, вчиненого за попередньою змовою групою осіб;

№ 0000133 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частинами другою, третьою статті 190, частинами третьою, четвертою статті 358 КК України щодо можливого порушення законодавства у сфері земельних відносин на території Лохвицького району Полтавської області, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

В межах кримінального провадження № 0000126 постановою старшого слідчого СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області від 13 вересня 2021 року у зв`язку з необхідністю проведення експертних досліджень відтисків печаток, якими засвідчені накази ГУДержгеокадастру в Полтавські області від 06 липня 2020 року за № 15078-СГ, № 15079-СГ, № 15080-СГ, № 15084-СГ, № 15085-СГ, № 15093-СГ, № 15094-СГ, № 15096-СГ, № 15097-СГ, № 15098-СГ була призначена технічна експертиза документів (т. 3, а. с. 35-40).

Згідно з висновком експерта від 06 жовтня 2021 року № СЕ-19/117-21/11941-ДД (пункти 1-20 розділу «Висновки») у наказах ГУ ДГК в Полтавські області від 06 липня 2020 року за № 15078-СГ, № 15079-СГ, № 15080-СГ, № 15084-СГ, № 15085-СГ, № 15093-СГ, № 15094-СГ, № 15096-СГ, № 15097-СГ, № 15098-СГ:

- відбитки прямокутного штампа «ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ______ спеціаліст відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення управління землеустрою та охорони земель _____ (прізвище) _______ (підпис) «__» ______ 20__р.» нанесено некліше прямокутногоштампа «ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ______ спеціаліст відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення управління землеустрою та охорони земель _____ (прізвище) _______ (підпис) «__» ______ 20__р.», експериментальні зразки якого надано для порівняння;

- відбитки круглої печатки «ДЕРЖАВНА СЛУЖБА УКРАЇНИ З ПИТАНЬ ГЕОДЕЗІЇ, КАРТОГРАФІЇ ТА КАДАСТРУ * ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ * ІДЕНТИФІКАЦІЙНИЙ КОД 39767930 * ДЛЯ ДОКУМЕНТІВ» нанесено не кліше круглої печатки «ДЕРЖАВНА СЛУЖБА УКРАЇНИ З ПИТАНЬ ГЕОДЕЗІЇ, КАРТОГРАФІЇ ТА КАДАСТРУ * ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ * ІДЕНТИФІКАЦІЙНИЙ КОД 39767930 * ДЛЯ ДОКУМЕНТІВ» експериментальні зразки якого надано для порівняння (т. 3, а. с. 42-61).

Кримінальне провадження № 0000126 було об`єднано з кримінальним провадженням №0000189.

Постановою начальника СВ Лубенського РВП ГУ НПУ України в Полтавській області від 03 березня 2022 року закрито кримінальне провадження № 0000189 у зв`язку з відсутністю суспільної небезпечності злочину на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

Також за фактом можливого порушення законодавства у сфері земельних відносин на території Лохвицького району Полтавської області, а саме реєстрації права власності на земельні ділянки розміром 2 га кожна, що розташовані на території Вирішальненської сільської ради, без погодження виготовлення технічної документації сільською радою та на підставі підроблених наказів ГУ ДГК в Полтавській області, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2020 року було внесено відомості за № 0000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для витребування майна, а саме земельної ділянки площею 20 га з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 на користь держави та скасування запису про державну реєстрацію цього права з одночасним припиненням такого праваз огляду на наступне.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Щодо процесуального статусу прокурора

Прокурор у цій справі звернувся до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.

Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).

Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно із частиною четвертою статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункт 40; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.37; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.16; від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, пункт 10.17; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.54; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункти 45, 47; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.39, 8.40; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.56, 8.57).

У пунктах 69, 70 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (пункт 26), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 34), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункт 8.19), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 81) від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункти 7.11, 7.18), від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 (пункти 10.12, 10.19), від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (пункт 8.37), від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21 (пункт 8.4), від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (пункт 8.11), від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (пункт 8.18).

Частини третя та четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).

Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Тобто визначений частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.

Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, пункти 26, 27; від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, пункти 57, 58; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.18; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.18).

Отже, якщо прокурор звертається до суду з позовною заявою в інтересах держави, він зобов`язаний у позовній заяві вказати підставу для здійснення представництва інтересів, передбачену частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», та обґрунтувати її. У такому разі статусу позивача набуває або орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах (за наявності такого органу), або прокурор (у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду). Процесуальні наслідки відсутності, зокрема, обґрунтування підстави для звернення до суду прокурора визначені статтею 185 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 56 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті (пункт 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Близький за змістом висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 9901/513/19, відповідно до якого прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Натомість якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункт 54; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.41; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.58).

Отже, процесуальний статус прокурора у справі залежить від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Враховуючи наявність або відсутність таких повноважень, прокурор обґрунтовує наявність підстав для представництва інтересів держави.

У пункті 38 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»;

Таке процесуальне позиціонування прокурора не враховує, що згідно з обставинами справи не виключається, що уповноважений державою орган сам є учасником спірних відносин і порушником інтересів держави. У такому випадку визначення цього органу позивачем суперечило б принципу розумності. Отже, статусом позивача має наділятись прокурор, а уповноважений орган має бути відповідачем.

У постанові від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном, прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Такі висновки узгоджуються з постановами Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21 (пункт 8.3).

У разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.

Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.

По суті позовних вимог

Відповідно положень статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України, який передбачає: подачу заяви до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно зі статтею 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Звертаючись до суду з вказаним позовом прокурор посилався на те, що треті особи у встановленому законом порядку до ГУ ДГК в Полтавській області для отримання у приватну власність земельних ділянок не зверталися, накази про затвердження їм документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність управлінням не видавалися. Однак, незважаючи на це, на підставі наказів, виданих від імені ГУ ДГК в Полтавській області невстановленими особами, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 передано із земель державної власності у приватну власність по 2 га землі для ведення особистого селянського господарства на території Вирішальненської сільської ради Лохвицького району та здійснено Державну реєстрацію права власності на 10 земельних ділянок, які відчужені на користь ОСОБА_13 .

Обґрунтовуючи неправомірність вибуття земельних ділянок з власності територіальної громади, прокурор просив про витребування землі відповідно до статті 388 ЦК України зі скасуванням державної реєстрації права власності ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, який підтримав Верховний Суд, зокрема у постановах від 13 вересня 2023 року у справа № 359/3912/15-ц (провадження № 61-3901св23), від 20 вересня 2023 року у справі № 206/2421/16-ц (провадження № 61-18150св21), захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), згідно з якими власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, в яких на підставі цих рішень виникли права, що були надалі відчужені.

Подібні за змістом правові висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21.

У межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння позивач вправі доводити незаконність наказів про надання у власність земельної ділянки фізичній особі, без заявлення вимоги про визнання їх недійсними, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які вони спрямовані.

З огляду на це, у зазначеній категорії справ питання неправомірності вибуття майна з власності, зокрема, комунальної чи державної, є предметом доказування у справі, а тому відповідні доводи підлягають доведенню позивачем та спростуванню стороною, яка їх заперечує, на загальних підставах.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що на виконання наказу ГУ Держгеокадастру в Полтавській області від 31.07.2020 №116 «Про проведеня службової перевірки» працівниками Головного управління проведено службове розслідування за результатами якого встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області у встановленому законом порядку не зверталися, а вищевказані спірні накази управлінням не видавалися. Вказане підтверджується актом службової перевірки фактів викладених у службовій записці начальника юридичного управління Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області Шаповалової К.Г. від 30.07.2020 № 3248/3-20-0.6 складеного 14.08.2020.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить висновку, що записи про проведену державну реєстрацію прав за № 37294634 від 09 липня 2020 року, № 37256545 від 08 липня 2020 року, № 3726255 від 08 липня 2020 року, № 37256976 від 08 липня 2020 року, №37257597 від 08 липня 2020 року, №37260813 від 08 липня 2020 року, № 37260398 від 08 липня 2020 року, №37261169 від 12 серпня 2020 року, №37261513 від 08 липня 2020 року, №37262183 від 08 липня 2020 року щодо державної реєстрації права приватної власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 внесені державним реєстратором прав на нерухоме майно за відсутності для цього передбачених діючим законодавством підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що першим заступником керівника Лубенської місцевої прокуратури А. Котяшдоведено, що зазначені вище земельні ділянки вибули з власності держави всупереч встановленого законом порядку, безоплатно та без відома уповноваженого органу розпоряджатися вказаним майном, а отже існують всі правові підстави для витребування земельних ділянок з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави.

Необгрунтованими є доводи апелянта про те, що прокурором не було дотримано порядку, за яким він набуває право на представництво в суді законних інтересів держави.

Верховний Суд у своїй ухвалі від 19.07.2018 (справа №822/1169/17) визначив два виключних випадки, коли прокурор може представляти інтереси держави, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень - це усвідомлення порушення інтересів держави, орган державної влади має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Активна поведінка сукупність дій та рішень, спрямована на захист інтересів держави, але яка є неналежною вважається такою, як здійснення неналежного захисту інтересів держави.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Відповідно до п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено правові висновки про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів щодо порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим.

Вказаного правового висновку також притримується Верховний Суд у постанові від 16.08.2021 у справі № 910/21377/17.

Лубенською місцевою прокуратурою Полтавської області з метою усунення виявлених порушень листом від 12.10.2020 № 33/2-9300 вих-20 перед керівництвом ГУ Держгеокадастру в Полтавській області ініційовано питання щодо усунення вказаних порушень у тому числі і шляхом звернення до суду, Однак вказаний лист прокуратури проігноровано, порушення не усунуто, що підтверджується відповідним листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 03.02-145 від 13.10.2020.

Також з метою усунення виявлених порушень Лубенською місцевою прокуратурою Полтавської області листом від 05.01.2020 № 33/2-64 вих-21 перед Сенчанською сільскою радою (ОТГ) ініційовано питання щодо усунення вказаних порушень у тому числі і шляхом звернення до суду. Однак вказаний лист прокуратури проігноровано, порушення не усунуто, що підтверджується відповідним листом.

Вказане свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноважених органів на вжиття заходів, яка полягає в усвідомленні порушення інтересів держави, що органи мають відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертаються та порушення не усувають, що і є нездійснення захисту органом (бездіяльність), який повинен його здійснювати.

Зважаючи на викладене, прокуратурою у повній мірі виконано вимоги, передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, що свідчить про наявність підстав для відповідного представництва.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2023 року- без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат в частині судового збору та відсутні підстави для розподілу судових витрат в частині судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2024 року.

Головуючий суддя О.О.Панченко

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська