справа № 165/4037/24
провадження № 2/166/351/24
17 грудня 2024 року сел. Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі судді Свистун О.М.,
з участю секретаря Заєць Н.П.,
представника позивача Думич І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області як органу опіки і піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
Виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки і піклування, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_1 та стягнення аліментів.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Державна реєстрація народження ОСОБА_1 проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері.
24 червня 2024 року малолітнього ОСОБА_1 виявили працівники поліції та служби у справах дітей за місцем проживання ОСОБА_3 , баби дитини, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння і повинна була здійснювати догляд за ним. У помешканні не було належних умов для проживання дитини, панувала повна антисанітарія. Дитина мала занедбаний вигляд, була одягнена лише в одній тенісці без спідньої білизни. Умови, в яких перебував малолітній ОСОБА_1 , були загрозливими для його життя та здоров`я, тому було вирішено дитину помістити в дитяче відділення КНП «Нововолинська ЦМЛ». Матері ОСОБА_2 біля дитини не було, місце перебування її і на даний час невідоме, із заявою про повернення на виховання дитини до служби у справах дітей вона не зверталася, життям та здоров`ям сина не цікавилася.
З 09 липня 2024 року малолітній ОСОБА_1 був взятий на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради.
08.07.2024 до служби у справах дітей із заявою звернулась ОСОБА_4 про тимчасове влаштування у її сім`ю ОСОБА_1 , з яким у неї склались хороші стосунки, оскільки вона є дружиною його діда ОСОБА_5 .
09.07.2024 відповідно до наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради №10-01-09/29 малолітній ОСОБА_1 тимчасово влаштований у сім`ю ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_1 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 12.08.2024, про яке ОСОБА_2 була повідомлена завчасно. Однак на засідання вона не прибула, заперечень щодо розгляду даного питання у її відсутності не надала.
Наведене свідчить про байдужість відповідачки до долі дитини та злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо сина, а тому орган опіки та піклування надав письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки.
Просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати аліменти на його утримання на користь особи або на рахунок закладу, де буде утримуватись дитина, в твердій грошовій сумі у розмірі 1700 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Нововолинський міський суд Волинської області ухвалою від 09 вересня 2024 року передав дану справу за підсудністю до Ратнівського районного суду Волинської області.
Ратнівський районний суд Волинської області ухвалою від 01 жовтня 2024 року позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі.
Суд згідно з ухвалою від 18 листопада 2024 року закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі, покликаючись на обставини, викладені у заяві, поданий висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав підтримала повністю.
Відповідачка, будучи в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судові засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала.
Суд зі згоди сторони позивача ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про таке.
Із акта проведення оцінки рівня безпеки дитини від 24.06.2024 (а.с. 8-11) та акта обстеження умов проживання від 24.06.2024 вбачається, що малолітнього ОСОБА_1 виявили працівники поліції та служби у справах дітей за місцем проживання його бабусі ОСОБА_3 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння і яка повинна була здійснювати догляд за ним. Матері поряд з дитиною не було, місце її перебування не відоме. У помешканні не було належних умов для проживання дитини, помешкання перебувало в антисанітарному стані. Дитина за зовнішнім виглядом була неохайна, одягнена лише в одну теніску, без спідньої білизни. Оскільки умови, в яких перебував малолітній ОСОБА_1 , були небезпечними для його життя та здоров`я, працівники служби в справах дітей прийняли рішення про поміщення дитини в дитяче відділення КНП «Нововолинська ЦМЛ».
Згідно з наказом виконавчого комітету Нововолинської міської ради №10-01-09/29 від 09.07.2024 (а.с. 15) малолітнього ОСОБА_1 тимчасово влаштовано в сім`ю ОСОБА_4 .
Виконавчий комітет Нововолинської міської ради рішенням від 15.08.2024 №821 (а.с.16) затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_1 .
Із висновку убачається, що матір дитини ОСОБА_2 до служби у справах дітей із заявою про повернення їй на виховання дитини не зверталася, життям дитини не цікавилася. Питання щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_1 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 12.08.2024, про яке ОСОБА_2 була повідомлена завчасно. Однак, на засідання вона не прибула, заперечень щодо розгляду даного питання у її відсутності не надала. Таким чином, комісія дійшла висновку про наявність підстав уважати, що матір не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків.
Із цього ж висновку убачається, що ОСОБА_2 раніше потрапляла в поле зору служби у справах дітей, як така, що зловживає спиртними напоями та не здійснює належного догляду за дитиною.
Допитана свідок ОСОБА_6 , головний спеціаліст служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, дала показання про те, що у липні 2023 року за повідомленням сусідів про неналежне виконання батьками обов`язків щодо виховання дитини вона виїжджала за місцем проживання відповідачки. Двері у квартиру ніхто не відчинив, однак за дверима було чути плач дитини. На її вимогу відчинити двері тривалий час ніхто не реагував. Однак згодом, побоюючись зламуванням дверей, про що вона попередила, двері відчинив мужчина, який назвався біологічним батьком дитини. Згодом за повідомленим головою ОСББ номером телефону вона зв`язалася із відповідачкою, яка, повернувшись, пояснила, що перебувала на роботі, при цьому була у тверезому стані. У найманій квартирі були створені належні умови для проживання дитини. Згодом відповідачка разом із дитиною з`їхала з цієї квартири. Її місце проживання установити не вдалося, на території Нововолинської міської ради вона не проживає.
У червні 2024 року за повідомленням служби 102 про домашнє насильство, учинене в присутності дитини, вона разом із працівниками поліції виїжджала за місцем проживання ОСОБА_3 , матері відповідачки, щодо якої її ж співмешканцем було учинено сімейне насильство. У квартирі разом із ОСОБА_3 та її співмешканцем перебував малолітній ОСОБА_1 , син відповідачки. ОСОБА_3 на той час була у стані алкогольного сп`яніння, у квартирі за місцем її проживання панували повна антисанітарія, неприємний запах, бруд, безлад через розкидані речі. Про місце перебування матері дитини ОСОБА_3 не була обізнана.Уважаючи умови перебування дитини небезпечними для її життя і здоров`я, вона прийняла рішення вилучити дитину та помістити її до Нововолинської міської лікарні. Згодом до служби у справах дітей із заявою про прийняття дитини на проживання звернулася ОСОБА_4 , дружина рідного дідуся дитини, батька відповідачки. Сама відповідачка до служби не навідалася, долею сина не цікавилася. У подальшому малолітнього ОСОБА_1 служба передала у сім`ю ОСОБА_4 для тимчасового проживання. Зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що відповідачка сином не цікавиться, до нього майже не приїздить, не телефонує.
Допитана свідок ОСОБА_4 дала показання про те, що вона є дружиною батька відповідачки. Указала, що малолітній ОСОБА_1 , син відповідачки, проживає із нею та її чоловіком, своїм дідусем, із червня 2024 року. ОСОБА_2 до дитини не навідується, не телефонує. До того ОСОБА_1 теж тривалий час проживав із нею та своїм дідусем. Одного разу вона, з`ясувавши по телефону, що ОСОБА_2 перебуває у сел. Заболотті , відвезла дитину у це село, однак ОСОБА_2 повідомила, що знаходиться у с. Залісив свого співмешканця, дитину забирати до себе не захотіла, а сказала відвезти сина до її матері ОСОБА_3 , що вона і зробила. Однак через деякий час працівники служби у справах дітей вилучили дитину у ОСОБА_3 через небезпеку для здоров`я дитини й передали її до міської лікарні. Із лікарні дитину вона забрала до себе. Востаннє вона бачила ОСОБА_2 18 жовтня 2024 року, коли вона на її прохання передала свідоцтво про народження ОСОБА_1 для влаштування у дитячий садочок. Проте сина забирати вона не захотіла. Дитина до мами не проситься, про неї не згадує.
За правилами статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49).
Ураховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, необхідно з однієї сторони розглянути правомірність втручання у право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а з іншого - дослідити питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини на спілкування з батьком із врахуванням, при цьому, якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).
Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав матері, батька дитини. Так, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини (пункт 2 частини першої).
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише тоді, коли самі батьки не бажають та не вживають жодних дій для відновлення й покращення стосунків із неповнолітніми дітьми.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: - у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; - у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Такі висновки узгоджуються із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 459/3411/18.
З огляду на наведене, суд уважає встановленими ті обставини, що відповідачка свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням малолітнього сина не займається, його життям та здоров`ям не цікавиться, жодної турботи про дитину, його розвиток не виявляє, не вживає заходів для зміни своєї поведінки та не бажає виконувати свої батьківські обов`язки.
Аналізуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками та її байдужість до подальшої долі свого малолітнього сина, з яким спілкування не підтримує, що свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків, покладених на неї законом та нормами суспільної моралі.
Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо дитини, матеріали справи не містять, відповідачкою не надано.
Суд, погоджуючись із висновком органу опіки і піклування, уважає наявними усі підстави для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав відповідачки щодо її малолітнього сина ОСОБА_1 .
Щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_1 , суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.
Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. За ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум з 01 січня 2024 року на дітей віком до 6 років становить 2563 гривні.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму в контексті ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" задовольняє тільки мінімальні потреби дитини, вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Із позовної заяви вбачається, що відповідачка є особою працездатного віку, докази наявності протипоказань щодо фізичної праці останньої відсутні, інших утриманців відповідачка не має, офіційно ніде не працює.
Вказані обставини відповідачкою не спростовано.
З огляду на встановлені обставини, суд уважає, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі, дещо вищому за мінімальний.
Виходячи з вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те, що позивачем заявлено дві позовні вимоги майнового та немайнового характеру, зокрема про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, із відповідачки ОСОБА_2 у дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп.
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.ст. 10-13, 76, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.7, 150, 164, 165, 166, 180, 182, 184, СК України, суд
Позов виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як органу опіки і піклування, в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь особи або закладу, де буде утримуватися дитина, аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 05 вересня 2024 року й до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Ратнівським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційних скарг у 30 - денний строк із дня складення повного рішення.

Дані про учасників справи:

Позивач: виконавчий комітет Нововолинської міської ради, проспект Дружби, 27, м. Нововолинськ Волинської області, ,

Відповідачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного рішення 24 грудня 2024 року о 16 год 30 хв.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун