Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/190/24

Провадження №2/377/163/24

08 травня 2024 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання - Маряхіної І.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про стягнення боргу за договором позики,

У С Т А Н О В И В:

05 березня 2024 року до Славутицького міського суду Київської області надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. 4, 5 ЦПК України, ст.ст. 192, 524, 526, 533, 626-627, 629, 638, 1046-1047, 1049 ЦК України просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 23 серпня 2013 року в сумі 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США, заборгованість за договором позики від 07 січня 2014 року в сумі 100000,00 (сто тисяч) гривень.

Позов обґрунтовується тим, що в серпні 2013 року до нього звернувся знайомий ОСОБА_3 з проханням надати йому у борг певну грошову суму в валюті, яка йому необхідна була для ведення його особистого бізнесу. 23 серпня 2013 року ним - ОСОБА_4 як позикодавцем було передано в борг на руки безпосередньо ОСОБА_3 як позичальнику наявні у нього особисті грошові кошти в сумі 30 000 (тридцяти тисяч) доларів США. На підтвердження укладеного між ними договору позики у письмовій формі, визначеній ст. 1047 ЦК України, ОСОБА_3 власноруч була написана боргова розписка від 23.08.2013, за змістом якої він підтвердив отримання у борг належних позикодавцю на праві власності грошових коштів в сумі 30 000 (тридцяти тисяч) доларів США які він зобов`язався повернути за вимогою.

В 2014 році ОСОБА_3 повторно звернувся до нього з проханням надати йому у борг для розвитку його бізнесу коштів у грошовій одиниці України гривні. Оскільки на той період часу ОСОБА_3 , дійсно мав свій бізнес, займався підприємницькою діяльністю, він погодився надати йому додатково надати кошти у борг, сподіваючись на його добросовісність та відповідальність.

07 січня 2014 року він передав відповідачу особисто в руки 100 000 (сто тисяч) гривень у борг на аналогічних умовах, що і за попереднім договором позики, тобто їх повернення за першою його вимогою. На підтвердження укладеного між ними договору позики у письмовій формі, ОСОБА_3 власноручно була написана боргова розписка від 07.01.2014, за змістом якої він підтвердив отримання у борг належних йому на праві власності грошових коштів в сумі 30 000 (тридцяти тисяч) доларів США та зобов`язався їх повернути за вимогою.

По даний час кошти, отримані ОСОБА_3 у в борг 30 000 доларів США та 100 000 грн., так і не повернуті відповідачем в повному обсязі.

Відповідач постійно обіцяв виконати прийняти на себе зобов`язання та повернути кошти у повному обсязі, але неодноразово відкладав повернення боргу, посилаючись на проблеми у бізнесі, відсутність коштів.

Враховуючи вищенаведені обставини, умови укладеного між ними договору позики та приписи норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, він ОСОБА_4 (позикодавець) 17 січня 2024 року рекомендованим листом з описом направив на адресу ОСОБА_3 (позичальник) дві окремі вимоги про повернення ним отриманих у борг грошових коштів в сумі 30 000 (тридцяти тисяч) доларів США та 100 000 (ста тисяч) гривень до 20 лютого 2024 року, де зазначив, що у разі відмови у виконанні прийнятих на себе зобов`язань, він буде змушений звернутися за захистом своїх прав в судовому порядку з застосуванням наслідків, передбачених ст. 1050 ЦК України, та стягнення процентів згідно приписів ст. 1048 ЦК України.

Але відповіді на вимогу а ні в письмовій формі за місцем проживання (реєстрації), а ні за допомогою соціальних мереж у Вайбері за вищевказаним номером телефону, він так і не отримав, що свідчить про ухилення відповідача від виконання прийнятих на себе зобов`язань та поверненні боргу. Тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді від 14 березня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 09 квітня 2024 року.

Ухвалою судді від 09 квітня 2024 року судове засідання було відкладено до 08.05.2024 року на підставі ст. 223 ЦПК України.

В судове засідання 08.05.2024 року сторони не з`явились.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому стаття 128-130 ЦПК України, за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з поштовою відміткою про причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Також повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України». У такому випадку відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання. Відзив на позов відповідач до суду не подав. Клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшли.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 23 серпня 2013 року ОСОБА_3 проживаючий АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 отримав у борг від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 30 000 (тридцяти тисяч) доларів США та зобов`язався їх повернути за вимогою ( а.с.34).

Відповідно до розписки від 07 січня 2014 року ОСОБА_3 проживаючий АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 отримав у борг від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень та зобов`язався їх повернути за вимогою ( а.с.34).

Відповідно до листа № 15-08/449 Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, за даними Реєстру Славутицької територіальної громади ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , з 05.11.1996 року по теперішній час.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Між сторонами склалися цивільні правовідносини з договору позики.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (частина 3 цієї статті).

Таким чином, суд вважає встановленим, що між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики від 23.08.2013 року та договір позики від 07.01.2014 року, оригінали яких долучено до матеріалів справи, які підтверджують факт отримання боржником коштів за договорами позики, так і зобов`язання ОСОБА_3 за цими договорами.

Позивачем на адресу відповідача направлялись вимоги про повернення позики від 17.01.2024 року з вимогами повернути кошти в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США та 100 000 (сто тисяч) гривень у строк до 20 лютого 2024 року.

У встановлений строк відповідач свого зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс 13. від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. від ІЗ грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

Ч.1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Встановленим є порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення боргу. Надана суду розписка про позику не містить жодних відміток про повернення хоч частини коштів. Також, відсутня будь-яка інформація щодо оскарження позичальником договору позики, оформленого розпискою, чи окремих його умов.

Судові витрати.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то з другої сторони стягуються судовий збір на користь держави.

Відповідно до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році серії НОМЕР_2 , позивач у справі звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Сума судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 3028,00 гривень. Відповідно до позовної заяви ціна позову становить 1241476,00 гривень (офіційний курс, встановлений Національним банком України станом на 01.03.2024 року становить 38.0492 гривень за 1 долар США, 38.0492 грн. х 30 000 =1141 476 грн. + 100 000 грн.).

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі і він звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави стягується судовий збір в розмірі 12414,76 гривень.

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання - АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 ):

- заборгованість за договором позики від 23 серпня 2013 року в сумі 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США;

- заборгованість за договором позики від 07 січня 2014 року в сумі 100000,00 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ДЕРЖАВИ судові витрати по оплаті судового збору в сумі 12414,76 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено 08 травня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання - АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Суддя Т. О. Малишенко