Справа № 351/457/22
Номер провадження №2-р/351/1/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Собка В.М.,

з участю секретаря Григоращук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Снятинського районного суду від 29 квітня 2022 року у цивільній справі 351/457/22, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Снятинського районного суду від 29.04.2022р. у цивільній справі 351/457/22 було частково задоволено первісний позов ОСОБА_1 . У позовній вимозі встановити режим окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. Визначено місце проживання, виховання та утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб між сторонами розірвано.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить роз`яснити вказане рішення суду, а саме чи означає (підтверджується) дане рішення факт самостійного виховання і утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просив заяву про роз`яснення рішення розглядати у його відсутності.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, необхідні для розгляду питання про роз`яснення судового рішення, суд приходить до наступного.

Так, рішення суду, незалежно від виду провадження, повинно бути гранично повним, зрозумілим, чітким, містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням зазначеної послідовності.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення.

Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.

Відповідно до положень статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі №2 33/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення».

У судом встановлено, що рішенням Снятинського районного суду від 29.04.2022 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Оскільки у подружжя є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батьки проживають окремо, мати дитини ОСОБА_2 переїхала до своїх родичів і мала намір вихати за кордон. Проти позову не заперечила, а тому суд обґрунтовано прийшов до переконання про доцільність визначення місця проживання, виховання та утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком.

Проте оскільки розуміння судового рішення викликає у позивача труднощі, то суд вважає можливим роз`яснити таке.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе врахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В межах вимог ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

В ст. 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Диспозитивність це нормативно-керівна засада цивільного процесуального права, яка закріплює вільне, на свій розсуд, здійснення і розпорядження юридично заінтересованими особами своїми матеріальними правами щодо предмета спору, процесуальними засобами захисту порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, що спрямовані на розвиток, зміну чи припинення розгляду цивільної справи у суді в межах, дозволених законом і в установленому процесуальному порядку.

Принцип диспозитивності є основоположним в системі принципів цивільного процесуального права і полягає у наданні сторонам, іншим особам, які беруть участь у справі, можливості вільно здійснювати і розпоряджатись матеріальними правами щодо предмета спору та процесуальними засобами їх захисту.

При ухваленні рішення в частині визначення місця проживання, виховання та утримання неповнолітньої дитини з батьком, суд врахував, що відповідачка не заперечувала щодо залишення дочки проживати, виховуватись і утримуватись з батьком, сторони на протязі тривалого періоду часу припинили спільне проживання і ведення господарства. Відповідачка проживає окремо у своїх родичів і має намір виїхати для проживання за кордон на постійне проживання.

Дитина проживає разом із батьком і фактично знаходиться на його самостійному утриманні і вихованні.

Характерним є той факт, що ОСОБА_2 ніде не працює, самостійного доходу немає і не приймає будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини на протязі більш як 3 років, що було встановлено судом.

Тому, суд приходить до висновку, що слід роз`яснити, що за своєю правовою природою дане рішення суду встановлює факт самостійного виховання і утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 247 ч. 2, 258-261,271 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2022 року у цивільній справі № 351/457/22 задовольнити.

Роз`яснити рішення Снятинського районного суд Івано-Франківської області від 29 квітня 2022 року у цивільній справі № 351/457/22/ номер провадження №2/351/371/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Заболотівської селищної ради, про встановлення режиму окремого проживання для подружжя та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, наступним чином: визначення місця проживання, виховання та утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за своєю правовою природою встановлює факт самостійного виховання і утримання неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: Василь СОБКО