Справа № 490/2374/18
н/п 2/490/2536/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Черновій Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Моторно-транспортне бюро України, про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ПАТ «Європейський страховий союз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Моторно-транспортне бюро України, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 15 754 грн 26 коп., завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 15 грудня 2016 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2018 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2018 року відкрито провадження у справі.

У період з квітня 2018 року до 06 червня 2022 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2022 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання сторони та треті особи не з`явилися з невідомих суду причин. Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача.

За такого, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

У м. Миколаєві на вул. 11 Повздовжній 15 грудня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі позивача та відповідача ОСОБА_2 , за наслідками якої складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП стосовно ОСОБА_2 .

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 340 грн 00 коп.

У цій постанові судом встановлено, що ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Fiat Ducato» НОМЕР_1 рухаючись по вулиці вул. 11 Повздовжній, у м. Миколаєві 15 грудня 2016 року не врахувавши дорожню обстановку внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Daewoo Nexia Song», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Із зазначеного слідує, що винуватцем ДТП, яка мала місце 15 грудня 2016 року є відповідач у справі - ОСОБА_2 .

Відповідно до звіту № 192/12-16 від 17 грудня 2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача складає 15 754 грн 26 коп.

З матеріалів справи слідує, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПАТ «Європейський страховий союз», поліс № АЕ/8184788, строк дії якого з 24 лютого 2016 року до 23 лютого 2017 року, страхова сума (ліміт відповідальності 100 000 грн шкоди, заподіяного майну).

В матеріалах справи наявна копія повідомлення на адресу ПАТ «Європейський страховий союз» про ДТП, яка мала місце 15 грудня 2016 року.

Як зазначає позивач, він не отримав від ПАТ «Європейський страховий союз» відповіді на його звернення не отримав, тому звернувся із відповідними зверненнями до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Оскільки ПАТ «Європейський страховий союз» не було здійснено страхових виплат, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає таке.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Закон наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17.

З матеріалів справи слідує, що страхова компанія ПАТ «Європейський страховий союз» не виконала свій обов`язок та не здійснила виплату страхового відшкодування позивачу за шкоду завдану його транспортному засобу. Доказів які б свідчили про відсутність у цього страховика обов`язку здійснити страхову виплату матеріали справи не містять.

За такого, суд дійшов висновку що належним відповідачем у справі є ПАТ «Європейський страховий союз», з якого і слід стягнути суму матеріальної шкоди у розмірі 15 754 грн 26 коп. У задоволенні позову до ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки у даному випадку він не є належним відповідачем. Відтак позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з ПАТ «Європейський страховий союз» слід стягнути суму судового збору у розмірі 704 грн 80 коп.

Керуючись статтями 259, 263-265, 280, 281, 284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_1 15 754 (п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят чотири) грн 26 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ПАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_1 704 грн 80 коп. судового збору, сплаченого за подачу позову до суду.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про сторони:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ;

Відповідач ПАТ «Європейський страховий союз», 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполева, б.18В, офіс 4, .

Суддя Л.М. Шолох