Дата документу 27.06.2024
Справа № 501/5194/23
27 червня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за
відповідача ОСОБА_2
предмет та підстави позову: про стягнення боргу,
сторони не з`явились
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
ОСОБА_1 (надалі позивач) 18.12.2023 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач) про стягнення боргу, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики від 23.09.2022 в загальному розмірі 217 134,84 грн., з яких: основний борг 3 500 доларів США, що в еквіваленті становить - 131 862,50 грн., розмір інфляційного збільшення 11 162,00 грн., розмір штрафних санкцій 74 110,34 грн. та судові витрати у справі.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 23.09.2022 між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у борг грошові кошти в розмірі 3 500,00 доларів США, який зобов`язався повернути 30.09.2022.
Станом на 16.12.2023 в гривневому еквіваленті сума позики складає 217 134,84 грн., з яких: основний борг 3 500 доларів США, що в еквіваленті становить - 131 862,50 грн., розмір інфляційного збільшення 11 162,00 грн., розмір штрафних санкцій 74 110,34 грн., а всього 217 134,84 грн.
Відповідачем зобов`язання не виконується, ним істотно порушено умови договору, тому позивач має право вимагати повернення всіх грошових коштів та штрафних санкцій по них.
На підставі викладеного позивач звернулась до суду з відповідним позовом.
Відповідач не надав до суду відзиву на позов.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача ОСОБА_3 та позивач в судове засідання не з`явилися, надала заяву (а.с.71-72), в якій підтримала позовні вимоги, заявила клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.
Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач також викликався в суд через оголошення на офіційному веб-порталі «Судової влади України». Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду», відповідач був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, але у судове засідання так і не з`явився, тому, на підставі ст.280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 18.12.2023 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.34).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 03.01.2024 відкрито провадження у справі (а.с.48-49).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 03.01.2024 у задоволені заяви представника позивача адвоката Осипенко О.А. про забезпечення позову відмовлено (а.с.51-53).
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що згідно розписки від 23.09.2023 (а.с.6) ОСОБА_1 «позикодавець» передала ОСОБА_2 «позичальнику» 3 500,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання цього договору складає в гривневому еквіваленті 131 862,50 грн.
Станом на 16.12.2023 в гривневому еквіваленті сума позики складає 217 134,84 грн., з яких: основний борг 3 500 доларів США, що в еквіваленті становить - 131 862,50 грн., розмір інфляційного збільшення 11 162,00 грн., розмір штрафних санкцій 74 110,34 грн., а всього 217 134,84 грн.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій сумі, що були передані йому позикодавцем в строк до 30.09.2022 включно.
V. Оцінка Суду.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) вказує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена ст.625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
Правові позиції Верховного Суд України, викладені у постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1286цс16 та у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс-14 вказують, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому ст.625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України гривні.
Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Така правова позиція узгоджується і з Постановою Верховного суду від 13 грудня 2017 року по справі № 309/3458/14-ц.
У даній справі, суд виходить з того, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Також суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП -невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , борг за договором позики від 23.09.2022 в загальному розмірі 217 134,84 грн., що складається з: основного боргу 3 500 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 131 862,50 грн., розміру інфляційного збільшення в сумі 11 162,00 грн., розміру штрафних санкцій в сумі 74 110,34 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 175,35 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Одеського апеляційного суду з дня отримання повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Іллічівського міського суддя

Одеської області М.І.Петрюченко