КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 366/384/23-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5333/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук О.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги при звільненні,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року,

встановив:

у лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача матеріальну допомогу при звільненні в розмірі 65 097 грн., посилаючись на те, що його було звільнено з посади начальника служби інформаційних технологій відділу систем контролю доступу у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, однак йому не було нараховано та виплачено матеріальну допомогу.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року позовні вимоги було задоволено - стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну допомогу при звільненні в розмірі 65 097 грн., стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач в особі голови ліквідаційної комісії ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він працював у відповідача на різних посадах з 16.07.2013 та був звільнений з роботи 08.11.2022 на підставі наказу №172-ОС у зв`язку з ліквідацією підприємства, п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення він не працював, з ним не було проведено повний розрахунок всіх сум, належних йому при звільненні. Зокрема, йому не було нараховано вихідну допомогу, яка була передбачена в п. 5. 1 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження», що є Додатком №7 до Колективного договору з урахуванням змін та доповнень, яким передбачено, що при звільненні у зв`язку з ліквідацією підприємства, його реорганізацією або скороченням чисельності працівників підприємства, працівникам, які попрацювали на підприємствах зони відчуження.

В зв`язку з цим позивач просив стягнути на його користь вихідну допомогу в розмірі 3 середньомісячних зарплат, що становить 65 097 грн.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року позовні вимоги було задоволено - стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну допомогу при звільненні в розмірі 65 097 грн., стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті вихідної допомоги, що було передбачено Положенням про виплату матеріальної допомоги працівникам ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження», Додатком 7 до Колективного договору є затверджене директором ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження».

Вказаний висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам.

Згідно ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на підприємстві, в установі, організації, а також з фізичною особою, яка використовує найману працю. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема:

зміни в організації виробництва і праці;

забезпечення продуктивної зайнятості;

нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.);

встановлення гарантій, компенсацій, пільг;

участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом);

режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку;

умов і охорони праці;

забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників;

гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій працівників;

умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці;

забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків;

заходи, спрямовані на запобігання, протидію та припинення мобінгу (цькування), а також заходи щодо відновлення порушених внаслідок мобінгу (цькування) прав.

Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги (ст. 13 КЗпП України).

Однією з підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця є зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України).

В ч. 1 ст. 44 КЗпП України передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку при припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 ст. 36 пунктах 1, 2 і 6 ст. 40, пункті 6 ч. 1 статті 41 цього Кодексу.

За положеннями ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до протоколу від 10.10.2018 № 2 на зборах трудового колективу ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» був схвалений Колективний договір підприємства на 2018-2020 роки, який зареєстрований Іванківською районною державною адміністрацією Київської області за реєстраційним № 12 від 18.10.2018.

Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» є Додатком 7 до Колективного договору є затверджене директором ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження».

Протоколом загальних зборів трудового колективу ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження від 01.12.2020 № 1 до Колективного договору внесено зміни та доповнення, які зареєстровані за № 12 в Іванківській районній державній адміністрації Київської області.

В п. 5.1 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження», що є Додатком №7 до Колективного договору з урахуванням змін та доповнень передбачено, що при звільненні у зв`язку з ліквідацією підприємства, його реорганізацією або скороченням чисельності працівників підприємства, працівникам, які попрацювали на підприємствах зони відчуження (Державних підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праці (ОШУП) виплачується матеріальна допомога у розмірі: більше 5 років - 3 середньомісячні зарплати відповідного працівника.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь позивача заборгованості з виплати матеріальної допомоги при звільненні згідно умов Колективного договору.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, зводяться до того, що з 24.02.2022 по 31.3.2022 територія зони відчуження, на якій розташовано нерухоме та інше майно підприємства, була окупована, територія віднесена до переліку територій, на яких велися бойові дії. Тому відповідач вважає, що діяльності підприємства з 24.02.2022 завдали обставини непереборної сили - захоплення виробничих та адміністративних будівель, споруд, техніки, іншого рухомого майна, та документації, підприємство постраждало вналсідок збройної агресії Російської Федерації, через що позбавлене можливості виконувати договірні зобов`язання. Факт форс-мажорних обставин підтверджується офіційним листом ТПП України, розміщеним 28.02.2022 на офіційному сайті.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року (справа № 821/1083/17) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ним не було дотримано умов Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» через форс-мажор, що підтверджується листом Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, у якому вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору, є необґрунтованими.

Відповідно до положень ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

В ч. 1 цієї статті передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 серпня 2022 року (справа №908/2287/17) вказав, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Таким чином, відсутність коштів у підприємства чи видатків (асигнувань) бюджету не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19, зробила висновок, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили. При цьому відступила від висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) про те, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.

Тому вказані доводи апелянта не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань, зокрема, за чинним Колективним договором.

Разом з тим, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Так, відповідно до наказу №172-ОС від 08.11.2022, яким було звільнено позивача з роботи було дано вказівку відділу бухгалтерського обліку виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 36 календарних днів невикористаної відпустки за період з 05.03.2021 по 08.11.2022, виплатити вихідну дорогу у розмірі 1 середньомісячної заробітної плати, відповідно до ст. 44 КЗпП України. Відповідно Розрахункового листка за листопад 2022 року позивачу було нараховано та виплачено вихідну допомогу в розмірі 23 143 грн. При цьому в листку зазначено, що оклад позивача становить 21 699 грн.

Враховуючи викладене, розмір стягнутої на користь позивача вихідної допомоги слід зменшити до 43 398 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру вихідної допомоги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року змінити та визначити розмір матеріальної допомоги при звільненні в сумі 43 398 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді