Справа № 317/7097/23
Провадження № 2/317/242/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ткаченко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Мазуренко А.О.,

представника позивача, адвоката Воронова О.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача, адвоката Ями Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника адвоката Воронова Олексія Олександровича до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

05.01.2024 до суду надійшла оновлена позовна заява на виконання вимог ухвали суду.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що протягом червня та жовтня місяців 2023 року у соціальній мережі Facebook ОСОБА_1 , на власній сторінці під ніком « ОСОБА_3 » розміщені близько 20- постів (дати розміщенняне зазначені) наступного змісту:

«На сьогодні, після проведеного рейдерства землі, на яку є акт, рейдерства мого домоволодіння, на які є документи БТІ, після проведеної диверсії по припиненню водопостачання до мого будинку і усе оце зробив багаторазово судимий aфepист організатор злочинно-мафіозного угрупування в нашій Долинській громаді Запорізького району Запорізької області ОСОБА_4 та секретар ОСОБА_5 , з членами злочинного угрупування депутатами громади, з прокурорами району та прокурором області, з правоохоронцями району, з губернаторами, високопосадовцями. ТАК ОТ ПІСЛЯ 5 РОКІВ БОРОТЬБИ ЗА СBОЄ ВИЖИВАННЯ, БОРОТЬБИ ЗА СВОЄ МАЙНО ТА ПРАВО ІСНУВАТИ ТА ПРАЦЮВАТИ, Я З УСІЄЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ МОЖУ СКАЗАТИ, ЩО В УКРАЇНІ НЕ ПРАЦЮЮТЬ ЗАКОНИ, НЕМАЄ ПРАВООХОРОННОЇ СИСТЕМИ, А РЕФОРМОВАНІ СУДИ, ЯК І УСЯ СИСТЕМА ПРАВЛІННЯ, ПРАЦЮЮТЬ НA ЗЛОЧИНЦІВ, ЯКІ ДОРИВАЮТЬСЯ ДО ВЛАДИ!!!!!!

З УСІЄЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ЗАЯВЛЯЮ, ЩО УКРАЇНОЮ ПРАВИЛИ І ПРАВЛЯТЬ КОНЧЕНІ ТВАРІ!!!!!!!

ДО ТАКОГО ВИСНОВКУ МОЖУТЬ ПРИЙТИ ТІЛЬКИ ТІ, ХТО БОРОВСЯ ЗА СВОЄ ВИЖИВАННЯ.

ПРО РЕАЛЬНИЙ СТАН СПРАВ В УКРАЇНІ НЕ МОЖУТЬ СКАЗАТИ ТІ ХТО СAМ ГРАБУВАВ ДЕРЖАВУ, ЛИЗОБЛЮДИ, TІ ХТО НЕ СТАВАВ ОБ`ЄКТОМ РЕЙДЕРСТВА ТА БЕЗЗАКОННЯ.

Я 5 РОКIB АКТИВНО БОРЮСЯ 3 ТРЬОМА ДОЛАРОВИМИ МІЛЬЙОНЕРАМИ, РЕЙДЕРАМИ ХТО МЕНЕ ВІДРЕЙДЕРУВАВ. Я НАПИСАВ ПІД 200 ЗВЕРНЕНЬ, 50 ІЗ НИХ ДО ПРЕЗЕДЕНТА УЙОБКА ЗЕЛЕНСЬКОГО, Я ЗУСТРІЧАВСЯ 3 МІНІСТРАМИ, ГЕНЕРАЛАМИ, СБУШНИКАМИ, ДЕПУТАТАМИ ВP ЯЦИК ТА НІКІТІНОЙ, БУЛО ЗНЯТО 5 РЕПОРТАЖІB НА ТВ, НАПИСАНО ДЕСЯТКИ СТАТЕЙ, МЕНЕ СУДЯТЬ 4 РОКИ ЗА TE, ЩО МЕНЕ РЕЙДЕРУВАЛИ.

ЛИШИВШИ МЕНЕ ОСНОВНОГО ЗАСОБУ ІСНУВАННЯ Я БОРЮСЯ ПРОТИ ТРЬОХ ДОЛАРОВИХ МІЛЬЙОНЕРІВ ТА ПРОТИ ДЕРЖАВА УКРАЇНА!!!!!!!!

«Долинська громада Запорізького району Запорізької області, де править багаторазово судимого аферист організатор злочинно-мафіозного угрупування голова громади ОСОБА_4 .

ФЕДЧУК це дзеркало тотальної гнилі системи правління в Україні.

Коли громадою править багаторазово судимий аферист, якого багато років покривають високопосадовці, бандити, правоохоронці, губернатори, а прикривали та прикривають його тому, що ФЕДЧУК щедро платить багатьом із вище перерахованих земельними ділянками під будівництво, а завдяки впровадженню децентралізації, вище перераховані отримують хабарі земельними ділянками для ведення сільського господарства, ОСГ по 2 га. От тільки багато хто отримує десятками гектар і отримують хабарі вони ЗАКОННО!!!!! ТАКІ РЕФОРМИ БУЛИ ПРОВЕДЕНІ!!!!!!»

«Голова Долинської ОТГ Запорізького р-н Федчук Богдан є ворогом України. Він є корупціонер, рейдер, мафіозник».

Крім того, поміж вищевказаних дописів, ОСОБА_1 більшість світлин позивача розміщено на його сторінці із застосуванням комп`ютерного редактору фотографій (фотошоп) та із надписами образливого характеру.

Розміщена відповідачем у відкритому доступі інформація щодо позивача є негативною і недостовірною.

За своєю формою та змістом такі висловлювання носять образливий зневажливий, негативно-звинувачуваний характер, та не мають під собою жодного підґрунтя. При цьому зазначена інформація не є оціночним судженням, а є фактичним твердженням.

У ході всього вищенаведеного викладення в соціальній мережі Facebook ОСОБА_6 неодноразово називає позивача вором, рейдером, аферистом, мафіозником, організаторомзлочинно-мафіозного угрупування, а також стверджує, що позивач був неодноразово засудженим.

Такі твердження нет відповідають дійсності. Відповідачем поширено недостовірну інформацію щодо позивач, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Твердження ОСОБА_1 неє оціночним судженням, оскільки містять фактичні дані про діяльність позивача та надають змогу перевірити висловлювання на предмет їх відповідності.

Враховуючи, що поширенавідповідачем інформація є недостовірною та негативною, позивач вважає, що його права мають бути поновлені шляхомспростування відповідачем вказаної вище інформації.

Крiм того, позивач зазначає, що згідно зі ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Поширена про позивача недостовірна інформація порушує його особисті немайнові права, а саме, право на повагу моєї честі та ділової репутації.

Ураховуючи те, що позивач є публічною особою, займає відповідальну посаду в органах місцевого самоврядування, поширена необмеженому колу осіб негативна та недостовірна інформація принижує його честь і гідність, завдає величезної шкоди діловій репутації позивача, яка створювалась ним протягом багатьох років, та може бути безповоротно понівеченою незаконними та протиправними діями відповідача.

Недостовірна інформація, яка поширена відповідачем, негативно впиває на мікросоціальні, міжособистісні стосунки, знижує авторитет позивача як посадової особи органу місцевого самоврядування, викликає сумніви в порядності позивача, створює уявлення у мешканців Запорізького району про позивача як злочинця, погіршує гармонію соціального спілкування, з бажанням уникнути неприємних переживань, та сприяє певній психологічній ізольованості від оточення й підвищеній необхідності виправдовуватися. Вагомість своїх нематеріальних втрат позивач пов`язує, перш за все, із його професійною діяльністю.

Крім того, вказує, що розповсюдження відповідачем негативної недостовірної інформації порушило його внутрішній спокій, призвело до глибоких емоційних переживань.

Розповсюдження відповідачем негативної та недостовірної інформації про позивача у соціальних мережах не є першим чи поодиноким випадком. Відповідач упродовж останніх п`яти років постійно, систематично та цілеспрямовано намагається спаплюжити ділову репутацію позивача, створити про нього уявлення громадськості як про злочинця, непорядну та аморальну людину. Все це позначається на діловій репутації позивача та спричиняє йому моральні страждання, оскільки позивач вимушений доводити безпідставність інформацію про себе, яку розповсюджує відповідач.

Таким чином, в результаті поширення широкому колу осіб недостовірної та негативної інформації про позивача, яка порочить та принижує його честь, гідність, ділову репутацію, позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 60000 грн, та яка підлягає відшкодуванню в силу закону одночасно із спростуванням поширеної інформації.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просить суд:

1. Визнати недостовірною та такою, щопорочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену та розміщену у соціальній мережі Facebook ОСОБА_1 на власній сторінці під ніком « ОСОБА_3 » протягом червня-жовтня 2023 року, а саме сторінці наступні твердження:

- «На сьогодні, після проведеного рейдерства землі, на яку є акт, рейдерства мого домоволодіння, на які є документи БТІ, після проведеної диверсії по припиненню водопостачання до мого будинку і усе оце зробив багаторазово судимий aфepист організатор злочинно-мафіозного угрупування в нашій Долинській громаді Запорізького району Запорізької області ОСОБА_4 …»;

- «Долинська громада Запорізького району Запорізької області, де править багаторазово судимого аферист організатор злочинно-мафіозного угрупування голова громади ОСОБА_4 .»;

- ФЕДЧУК це дзеркало тотальної гнилі системи правління в Україні.»;

- Коли громадою править багаторазово судимий аферист, якого багато років покривають високопосадовці, бандити, правоохоронці, губернатори, а прикривали та прикривають його тому, що ФЕДЧУК щедро платить багатьом із вище перерахованих земельними ділянками під будівництво…»;

- « ІНФОРМАЦІЯ_1 є ворогом України. Він є корупціонер, рейдер, мафіозник».

2. Зобов`язати ОСОБА_1 у строк не пізніше 7 днів з дня набрання рішенням суду в цій справі законної сили вилучити недостовірну інформацію, поширену та розміщену ОСОБА_1 на власній сторінці у соціальній мережі Facebook під ніком « ОСОБА_3 » протягом червня - жовтня 2023 року, а саме ствердження наступного змісту:

- «На сьогодні, після проведеного рейдерства землі, на яку є акт, рейдерства мого домоволодіння, на які є документи БТІ, після проведеної диверсії по припиненню водопостачання до мого будинку і усе оце зробив багаторазово судимий aфepист організатор злочинно-мафіозного угрупування в нашій Долинській громаді Запорізького району Запорізької області ОСОБА_4 …»;

- «Долинська громада Запорізького району Запорізької області, де править багаторазово судимого аферист організатор злочинно-мафіозного угрупування голова громади ОСОБА_4 .»;

- ФЕДЧУК це дзеркало тотальної гнилі системи правління в Україні.»;

- Коли громадою править багаторазово судимий аферист, якого багато років покривають високопосадовці, бандити, правоохоронці, губернатори, а прикривали та прикривають його тому, що ФЕДЧУК щедро платить багатьом із вище перерахованих земельними ділянками під будівництво…»;

- « ІНФОРМАЦІЯ_1 є ворогом України. Він є корупціонер, рейдер, мафіозник».

3. Зобов`язати ОСОБА_1 у строк не пізніше 7 днів з дня набрання рішенням суду в цій справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену та розмішену ОСОБА_1 на власній сторінці у соціальній мережі Facebook під ніком « ОСОБА_3 » протягом червня-жовтня 2023 року шляхом розміщення на ній резолютивної частини рішення суду по даній справі з посиланням на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення та дату набрання ним законної сили, із заголовком наступного змісту: «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно ОСОБА_2 », безредагувань, зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені ОСОБА_1 чи будь-яких інших осіб.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, у тому числі витрати на професійну правову (правничу) допомогу.

Ухвалою суду від 11.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити із зазначених у позовній заяви підстав. Разом із тим не надав суду посилання, за яким було би можливо встановити факт розміщення відповідних публікацій та дослідити їх зміст.

У судовому засіданні відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив, що не робив жодних публікацій.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів того, що відповідачем були розміщені вказані публікації, а також того, що вказаний профіль у соцмережі належить саме відповідачу.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Пунктами 9, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» надано роз`яснення, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Належним відповідачем, у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє та/або розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо власник веб-сторінки володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

Отже, законодавцем окремо визначено власника веб-сайту (у даному випадку соціальної мережі) та власника веб-сторінки (акаунту), і це стосується й відповідальності за розміщення інформації в соціальних мережах.

Таким чином, пред`являючи вимоги до певної особи та визначаючи її відповідачем у цій категорії справ, позивач має надати докази ідентифікації особи, яка буде відповідати за порушення його права та довести приналежність акаунту у соціальній мережі тій чи іншій фізичній особі.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 грудня 2021 року (справа № 310/6999/19-ц, провадження № 61-14120св21) та від 01 червня 2022 року (справа № 607/19370/20, провадження № 61-21309св21).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказав, що недостовірну інформацію відносно нього розповсюдив саме відповідач ОСОБА_1 через належну йому сторінку у соціальній мережі Facebook.

Суд зазначає, що мережа Facebook є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок.

Оскільки, інтернет мережа Facebook при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи.

З матеріалів справи неможливо достовірно встановити на підставі належних, допустимих та достатніх доказів відповідальність саме відповідача за спростування поширеної інформації, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач ОСОБА_1 є автором публікації у соціальній мережі Facebook.

Наявні у матеріалах справи роздруківки особистої сторінки у соціальній мережі Facebook користувача « ОСОБА_3 » самі по собі не свідчать про те, що аккаунт під назвою « ОСОБА_3 » був створений саме користувачем ОСОБА_1 ..

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 201/9683/18 (провадження № 61-3011св23).

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію поширену та розміщену у соціальній мережі Facebook під ніком « ОСОБА_3 » не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення його прав саме відповідачем ОСОБА_1 , не доведено, що він є автором оспорюваної інформації.

Суд, враховуючи висновок Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №201/9683/18 (провадження № 61-3011св23) не дає оцінку, оспорюваній інформації, оскільки за недоведеності особи розповсюджувача такої інформації висновок суду про її характер є передчасним.

Інші позовні вимоги ОСОБА_2 також не підлягають задоволеннню, оскільки такі вимоги є похідними в розумінні частини першої статті 188 ЦПК України.

У зв`язку з відмовою у позові, згідно із ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 258-268, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 в особі представника адвоката Воронова Олексія Олександровича до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.05.2024.

Суддя М.О. Ткаченко