Провадження №2/523/6160/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"10" грудня 2024 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря судових засідань Дзюби Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 21 у місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» (далі ТОВ ««САНФОРД КАПІТАЛ»») звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором №С-303-0 від 08.11.2018р. в сумі 28735,69 грн., яка складається з суми заборгованості за основою сумою боргу в розмірі 9926,87грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 18808,82 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.11.2018 р. відповідач уклав договір із АТ «Ідея Банк», право вимоги по якому перейшло до позивача згідно Договору факторингу 16/11-23 від 16.11.2023р., укладеному між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» та договором факторингу №29/12-23, укладеному між ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» та ТОВ ««САНФОРД КАПІТАЛ» .Оскільки відповідач не виконав прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору, внаслідок цього у нього виникла заборгованість перед Банком у розмірі, зазначеному вище. Як передбачено умовами договорів факторингу, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок Первісного Кредитора , вони були б перераховані на рахунки ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ»» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», ні на рахунки попередніх кредиторів.

Оскільки відповідачем кредитні зобов`язання за двома договором кредиту не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 09.10.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявна заяву про розгляд справи без його участі, в якій не заперечується проти ухвале6ння заочного рішення.

Відповідач про дату, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, проте судова повістка повернулася до суду без вручення адресату з довідкою Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою», отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями не звертався.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 08.11.2018 року між ПАТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №С-303-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення ліміту кредитної лінії в сумі 200000 грн на споживчі зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24% річних, а у випадку не виконання зобов`язань 72 % річних та інших обов`язкових платежів, передбачених договором.

Відповідно до умов Договору кредиту відповідач зобов`язаний був своєчасно погашати кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом та плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі та у строки, визначені Типовим графіком щомісячних платежів (Додаток № 1 до кредитного договору) та Розрахунком сукупної вартості кредиту.

В матеріалах справи наявна копія договору про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та довідка-повідомлення, паспорт споживчого кредиту, підписані відповідачем ОСОБА_1 , з яких вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, а саме валюти кредиту, кредитного ліміту, строку кредитування, процентної ставки та її типу, комісії, а також повідомлений про розмір пені та штрафу за порушення умов кредитування.

Звертаючись з позовом до суду, позивач ТОВ ««САНФОРД КАПІТАЛ»» зазначило, що відповідач не належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором №С-303-0 від 08.11.2018 р., у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка в загальному розмірі становить 28735,69 грн., яка складається з суми заборгованості за основою сумою боргу в розмірі 9926,87грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 18808,82 грн.

16.11.2023 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» укладено договір факторингу за №16/11-23, у відповідності до умов якого публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» відступає, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» прийняло належні публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками.

Згідно п. 2.2 Договору факторингу, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників (Додаток №2), що підписується сторонами в день укладення цього договору та в Реєстрі боржників у електронному вигляді (додаток №1).

Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до Договору факторингу за № 29/12-23 від 29.12. 2023 року, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «САНФОРД» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 ,. за кредитним договором №С-303-0 від 08.11.2018 р. в загальному розмірі 28735,69 грн., яка складається з суми заборгованості за основою сумою боргу в розмірі 9926,87грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 18808,82 грн.

З урахуванням наведеного, суд прийшов висновку, що до позивача, що діє відповідно Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг", перейшли усі права ПАТ «Ідея Банк», як кредитора за кредитним договором №С-303-0 від 18.11.2018 р., боржником за яким є відповідач ОСОБА_1 .

В подальшому 29.12.2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено договір факторингу за №29/12-23, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» відступає, а ТОВ ««САНФОРД КАПІТАЛ»» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками.

Згідно п. 2.2 Договору факторингу, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі 201460702,30 грн, що складає розмір заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників (Додаток №2), що підписується сторонами в день укладення цього договору та в Реєстрі боржників у електронному вигляді (додаток №1), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №3) 5клієнтом фактору засобами корпоративного звязку в день укладення договору, друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно Додатку №2 «Друкований реєстр боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до ОСОБА_1 , а угодою про відкриття кредитної лінії і обслуговування кредитної картки №С-303-0 від 08.11.2018 р. в загальному розмірі 28735,69 грн., яка складається з суми заборгованості за основою сумою боргу в розмірі 9926,87грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 18808,82 грн.

З урахуванням наведеного, суд прийшов висновку, що до позивача, що діє відповідно Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг", перейшли усі права ТОВ «ФК «СОНАТІ», як кредитора за кредитним договором №С-303-0 від 08.11.2018 р., боржником за яким є відповідач ОСОБА_1 , з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 5425,70 грн. , а також 3% річних від простроченої суми 1832,84 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за №667/11010/14-ц.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 ,, уклавши угодою про відкриття кредитної лінії і обслуговування кредитної картки №С-303-0 від 08.11.2018 р, прийняла на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів, сплаті процентів та комісій.

Отже, встановлення судом факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитними договорами вказує на обґрунтованість пред`явлених позовних вимог та необхідність їх задовольнити у повному обсязі.

З боку відповідача суду не наданого жодного належного та допустимого доказу на спростовування доводів, викладених представником позивача.

Таким чином, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідачем не спростовані доводи та аргументи, наведені позивачем у позовній заяві та доданих до неї документах.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат.

Судом також враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, висновок Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15, Додатковій Постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021р. по справі № 755/9215/15-ц, Постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 21.01.2021р. по справі №280/2635/20.

01.04.2024 р. між позивачем та адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС» укладено договір про надання правничої допомоги №1/04. Відповідно до Акут приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги №4 від 12.08.2024р., який містить опис робіт (наданих послуг), які підлягають оплаті згідно з п.3.4.3 договору про надання правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024р. витрати на професійну правничу допомогу склали 5200,00 грн.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини можуть бути використані судом в якості джерела права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 3.10.2019р. по справі № 922/445/19, дійшла висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвоката на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт у суді, ціною позову та значенням справи для сторін, задоволенням позову, суд вважає, що визначений адвокатом розмір витрат у розмірі 5200,00 гривень на оплату послуг підлягає стягненню.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 2422,40грн.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13,76, 81, 89, 95,141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279,280-283, 354,355 ЦПК України

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, буд.51, 5-й поверх, прим.68,69, м. Дніпро, 49005) заборгованість за договором кредиту №С-303-0 від 08.11.2018 р. в загальному розмірі 35994,23 грн., з яких: сума заборгованості за основою сумою боргу 9926,87грн., сума заборгованості за відсотками 18808,82грн., , інфляційні втрати 5425,70 грн. , 3% річних від простроченої суми 1832,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, буд.51, 5-й поверх, прим.68,69, м. Дніпро, 49005) судові витрати: на оплату професійної правничої допомоги 5200,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 16.12.2024р.

Суддя В.К. Кисельов