ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9352/23

Провадження № 22-ц/4820/514/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/9352/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання боржником в солідарному порядку за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги та про стягнення частини заборгованості за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги,

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її боржником в солідарному порядку за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, яка була отримана від ОСОБА_3 в сумі 50000 дол. США у вересні 2012 року, зі сплати боргу в сумі 733770 грн, штрафу - 330196,50 грн, всього 1063966,50 грн; зобов`язати ОСОБА_2 сплатити 1/2 частину заборгованості за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, яка була отримана від ОСОБА_3 , що становить 531983,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 жовтня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вересні 2012 року позивач разом з дружиною ОСОБА_2 вирішили купити в м. Хмельницькому квартиру. Для цього він зі згоди своєї дружини - ОСОБА_2 отримав у позику кошти в сумі 50000 доларів США у ОСОБА_3 , які вони повністю використали на придбання квартири. Вважає, що кошти, які були отримані ними у позику та використані для купівлі квартири, є спільним майном подружжя в розумінні частини 3 статті 61 СК України. 24 травня 2019 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач залишилась проживати в придбаній ними квартирі в АДРЕСА_1 , а позивач переїхав проживати до своїх батьків в село В. Березна Шепетівського району, Хмельницької області. 13 лютого 2023 року він довідався про те, що до Хмельницького міськрайонного суду звернулась його колишня дружина ОСОБА_2 з позовом про скасування арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не являється стороною виконавчого провадження, яке відкрито згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 лютого 2020 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги в сумі 733770 грн, штраф в сумі 330196,50 коп., всього в сумі 1063966,50 коп.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 має бути визнана боржником в солідарному порядку за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, оскільки кошти, які були отримані ними у позику, є спільним майном подружжя, та відповідно договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При цьому, в червні 2023 року позивач провів повний розрахунок за договором позики із ОСОБА_3 , на підтвердження чого останній надав оригінал договору та акти прийому коштів. Вважає, що з відповідачки підлягає стягненню половина суми коштів, які були сплачені позивачем ОСОБА_3 , в сумі 531983,25 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на зміст договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, а саме на пункт 3.1 договору, у якому вказано, що кошти отримуються в позику для придбання квартири в м. Хмельницькому. Крім того, інших джерел доходу в сім`ї позивача для придбання квартири не було. Зазначає, що згідно з нормами СК України при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права і обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Також суд першої інстанції не врахував висновки Верховного суду в постанові від 14.09.2016 у справі №334/5907/14-ц, відповідно до яких до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи і те, що знаходиться в третіх осіб, а також у постанові від 02.04.2020 у справі №638/17330/16-ц про те, що право на спільну сумісну власність на квартиру кореспондується борговим зобов`язанням поверненням грошової суми, що позичалась для придбання цього будинку.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 жовтня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Полонського районного управління юстиції Хмельницької області складено актовий запис №146.

09 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_3 (позикодавець) укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №09/10/12-Л, відповідно до пункту 1.1. якого за цим договором позикодавець передає позичальнику грошові кошти, у гривневому еквіваленті, в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти їх та повернути у гривневому еквівалентіпозикодавцю у строк, передбачений п. 4.1 цього договору.

В період шлюбу сторони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 384000 грн, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Відповідно до додаткової угоди №1 від 25.04.2018 до договору №09/10/12-Л ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 прийняв грошові кошти в сумі 301990 грн, що еквівалентно 11500 доларів США.

Додатковою угодою №2 від 21.02.2019 до договору №09/10/12-Л обумовлено повернення ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 202800 грн, що еквівалентно 7500 доларів США, та їх отримання ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.01.2020 у справі № 686/24859/19, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 29.04.2020, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою задоволено.

Здійснено поділ майна подружжя: визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_1 на вказану 1/2 частину квартири; іншу 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , залишено у власності ОСОБА_1 . Встановлено наступний порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 :виділено в користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 3 на плані технічного паспорта площею 11,4 кв.м., з балконом площею 1,4 кв.м., житлову кімнату № 6 на плані технічного паспорта площею 10,5 кв.м.; ОСОБА_1 житлову кімнату № НОМЕР_1 , площею 18,6 кв.м., з балконом площею 0,9 кв.м. Кухню під №2 на плані технічного паспорта площею 10,9 кв.м., вбиральню під №4 площею 1,3 кв.м., ванну кімнату під №5 площею 2,7 кв.м., коридор під №1 площею 10,9 кв.м., кладову під №7 площею 0,8 кв.м. залишено в спільному користуванні.

Даним судовим рішенням також встановлено недоведеність того факту, що квартиру АДРЕСА_2 30.11.2012 було придбано саме за кошти отримані ОСОБА_1 за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 09/10/12-Л від 09.10.2012.

14.04.2020 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області видано виконавчий лист у справі №686/1190/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором №09/10/12-Л безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 09.10.2012 в сумі 733770 грн та штрафу за порушення умов договору в сумі 330196,50 грн, всього 1063966,50 грн.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №495/9036/16-ц.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Разом з тим, відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Отже переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого не може відбуватися автоматично і без згоди кредитора на підставі тільки договору чи рішення суду про поділ майна подружжя.

В матеріалах справи відсутні дані, що позичальник ОСОБА_3 надав згоду на переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого.

Крім того згідно з частиною першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17-ц.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц та у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №641/9402/13-ц.

Факт використання одержаних за договором позики коштів на потреби сім`ї підлягає доказуванню, при цьому перебування сторін у шлюбі не є безумовною підставою для висновку, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних, із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Звертаючись до суду, позивач просив визнати ОСОБА_2 боржником за договором безвідсоткової фінансової допомоги №09/10/12-Л від 09.10.2012, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у солідарному порядку, оскільки кошти, отримані ним у позику, були використані в інтересах сім`ї та є спільним боргом подружжя.

Проте, колегія суддів зазначає, що заявлена позивачем вимога не ґрунтується на нормах матеріального права та не відповідає способам цивільно-правового захисту прав та інтересів судом згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України, оскільки позивач фактично просить змінити боржника у борговому зобов`язанні, а порядок і умови зміни боржника в зобов`язанні передбачені статті 520, 521, 523 ЦК України, зокрема боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора.

Таким чином, право заміна боржника у зобов`язанні належить виключно кредиторові, яким у даному випадку є ОСОБА_3 та відповідно позивач ОСОБА_1 як боржник у зобов`язанні немає права ставити питання про визнання боржником у зобов`язанні ще і іншу особу.

Отже, позивачем в частині визнання відповідача боржником за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові в цій частині.

Також у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що кошти, які він отримав від ОСОБА_3 , витрачались в інтересах сім`ї, а тому з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 1/2 частини заборгованості за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги в розмірі 531983,25 грн, яка стягнута з нього на підставі рішення суду.

Проте, апеляційний суд вважає вказані доводи апелянта безпідставними, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами того, що отримані ним кошти у позику були використані на придбання подружжям квартири у АДРЕСА_1 , тобто в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю, інтересах позичальника.

Вказівка у договорі безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, що кошти надаються на придбання квартири у м. Хмельницькому також не свідчить про те, що вони були витрачені саме з цією метою.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка була обізнана про існування такого договору, надавала згоду на отримання позики у розмірі, що виходить за межі дрібного побутового, та взагалі була обізнана про зазначені обставини, а факт укладення цього правочину в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї у цій справі є недоведеним, належними і допустимими доказами не підтверджується.

Тому, відсутні підстави вважати, що отримані ОСОБА_1 кошти за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги були використані в інтересах сім`ї.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2020 року у цивільній справі №686/24859/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року, встановлено недоведеність факту, що квартиру АДРЕСА_2 30.11.2012 було придбано саме за кошти отримані ОСОБА_1 за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №09/10/12-Л від 09.10.2012.

Крім того, цим рішенням встановлено, що в період шлюбу ОСОБА_1 повернув ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 504790 грн. При цьому, представник відповідача суду пояснив, що відповідачем здійснювалось повернення позики особистими коштами. Однак, відповідачем та його представником не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача станом на 2018-2019 рік особистих коштів та джерела їх походження.

Отже, обставини, встановлені рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2020 року у цивільній справі №686/24859/19, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 29.04.2020, є преюдиційними відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України і не підлягають доказуванню у цій справі.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, врахувавши, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження згоди відповідачки на укладення договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги та придбання за отримані позивачем кошти квартири за адресою: АДРЕСА_1 , правильно констатував недоведеність факту використання ОСОБА_1 коштів в розмірі 50000 дол. США, отриманих ним на підставі договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №09/10/12-Л від 09.10.2012, в інтересах сім`ї.

Отже, судом не встановлено, що кошти, одержані ОСОБА_1 за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, були використані в інтересах сім`ї, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення коштів з огляду на те, що у відповідачки не виникло зобов`язання за вказаним договором.

Доводи апеляційної скарги на висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову не впливають, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої та апеляційної інстанцій інстанції надана належна оцінка.

Посилання ОСОБА_1 , як на підставу апеляційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах №334/5907/14-ц та №638/17330/16-ц, не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від тих, що встановлені судом у даній справі.

Висновки суду про відмову в позові відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 червня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова