КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 758/5568/20 Головуючий у суді першої інстанції - Ларіонова Н.М.
Номер провадження № 22-ц/824/6735/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою Храпійчуком Віктором Олександровичем , на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного не проживання спадкоємця зі спадкодавцем, визнання спадкоємця таким, що не прийняв спадщину та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного не проживання спадкоємця зі спадкодавцем, визнання спадкоємця таким, що не прийняв спадщину та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та просив: встановити факт постійного не проживання відповідача ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини разом з батьком - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину після смерті свого батька; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , видане Пилипчук О.І. , державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, 28 лютого 2017 року, за реєстровим № 1-184, у частині зазначення ОСОБА_3 спадкоємцем 1/2 частки у спадщині.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4 , який на момент своєї смерті постійно був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що він є рідним сином померлого і спадкоємцем першої черги за законом, на момент смерті його батька він був зареєстрований та прожинав разом з ним. Відповідач також є сином померлого і спадкоємцем першої черги за законом, проте він лише був зареєстрований за адресою проживання батька, але постійно не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивач зазначав, що після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому на праві власності.

Протягом шестимісячного строку позивач подав заяву про прийняття спадщини до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, на підставі якої була заведена спадкова справа № 715/2016.

Відтак, позивач прийняв спадщину після смерті батька та одержав на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку у спадщині, видане 28 лютого 2017 року, за реєстровим № 1-184. Право власності на 1/2 частину квартиру зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна є обидва сини померлого ОСОБА_4 по 1/2 частці у спадщині.

При цьому, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири видано позивачу, а свідоцтво про право на спадщину на іншу частину квартири ще не видано.

Вказував, що державний нотаріус Пилипчук О.І. , видаючи таким чином свідоцтво на спадщину, виходила з того, що відповідач ОСОБА_3 на момент смерті спадкодавця був зареєстрований за однією з ним адресою, від прийняття спадщини не відмовлявся та фактично прийняв спадщину. Однак, його брат, хоча і був зареєстрований за однією адресою разом з ним та померлим батьком, але з травня 2016 року не проживав за даною адресою.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Храпійчук В.О. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що відповідач з травня 2016 року не проживав у спірній квартирі, зловживав спиртними напоями, не брав участі в утриманні квартири ні за життя батька, ні після його смерті. Батька не відвідував, станом його здоров`я не цікавився.

Натомість, апелянт проживав разом з померлим та разом із своєю дружиною надавав батьку всю необхідну допомогу, лікування. Поховання ОСОБА_4 здійснено також апелянтом та його дружиною, відповідач не був присутнім на похованні батька.

Наголошує, що доказами не проживання відповідача у спірній квартирі є ряд актів з березня 2020 року по червень 2021 року про не проживання особи за місцем її реєстрації, що є належними доказами вказаного факту та були надані суду, однак в оскаржуваному рішенні такі докази проігноровано, не надано їм оцінки чи мотивів їх неврахування.

Разом з тим, факт не проживання відповідача з померлим батьком підтверджується показами свідків та суд першої інстанції визнав покази суперечливими, а покази дружини позивача не прийняв через її можливу зацікавленість, що не ґрунтується на вимогах закону, відповідно до якого свідком може бути будь-яка особа, якій відомо про будь-які обставини, що стосуються справи.

Представник апелянта вважає, що висновок суду про ненадання як доказу рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою є неправомірним, адже таке рішення не є єдиним можливим доказом неприйняття спадщини та єдиною обставиною для доказування його не проживання у квартирі.

Крім того, позивач є власником частини квартири, а тому не може звертатись до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні майном та визнанні відповідача таким, що втратив право користування. Вважає, що з таким позовом міг звернутись лише власник спірної квартири - його померлий батько.

Адвокат Храпійчук В.О. вважає, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку прийняття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини, то він вважається таким, що не прийняв її, навіть якщо був зареєстрований із спадкодавцем за одною адресою.

Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 , адвокат Храпійчук В.О. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Третя особа у справі державний нотаріус чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори до суду апеляційної інстанції не з`явився та подав клопотання про слухання справи за його відсутності ( а.с. 14 т.2).

Відповідач у справі ОСОБА_3 викликався до суду в порядку, визначеному ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 147-б т.1, 16 т.2), однак до суду апеляційної інстанції відповідач не з`явився.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , якому на підставі договору дарування, посвідченого 14-ю Київською державною нотаріальною конторою 24 червня 1994 року на праві особистої приватної власності належала квартира по АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями першої черги за законом є сини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - позивач у вказаній справі, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відповідач у вказаній справі.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складалася з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Із наданої нотаріальною конторою спадкової справи № 715/2016 до майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що протягом встановленого законом шестимісячного строку - ІНФОРМАЦІЯ_5 року позивач ОСОБА_1 подав до чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 715/2016.

Згідно довідки форми № 3, виданої ЖБК «Авіатор-12» ОСОБА_1 06 жовтня 2016 року, яка міститься в матеріалах справи, на час відкриття спадщини у вищевказаний квартирі, крім спадкодавця ОСОБА_4 , зареєстровані його сини - сторони по справі - ОСОБА_1 , 1990 року народження, - з 1994 року, та ОСОБА_3 , 1983 року народження, - з 2003 року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька та одержав на своє ім`я Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку у спадщині, а саме: Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири під номером АДРЕСА_3 , видане Пилипчук О.І. , державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, 28 лютого 2017 року, за реєстровим № 1-184.

Як встановлено судом, на іншу 1/2 частину квартири свідоцтво про право власності ОСОБА_3 не видавалося.

Державний нотаріус Пилипчук О.І. , видаючи свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 (на 1/2 частину), виходила з того, що ОСОБА_3 на момент смерті спадкодавця був зареєстрований за однією адресою з останнім, від прийняття спадщини не відмовлявся.

Позивач ОСОБА_1 в своїй позовній заяві стверджував, що відповідач не проживав разом з померлим батьком - ОСОБА_4 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 , а також у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги, а тому вважав, що він не прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , оскільки саме факт постійного проживання є підставою для прийняття спадщини.

Із матеріалів справи також вбачається, що відповідач ОСОБА_3 на день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) був зареєстрований за адресою спадкодавця, а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою ЖБК «Авіатор-12», яка наявна в матеріалах справи.

Окрім цього, відповідач ОСОБА_3 про відмову від спадщини не заявляв, оскільки така заява не подавалась до нотаріуса.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт не прийняття ОСОБА_3 спадщини, а позовна вимоги про встановлення факту не проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадшини не є належним способом захисту права.

Обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що спадкодавець ОСОБА_4 , будучи власником квартири АДРЕСА_3 за життя не ініціював звернення до суду із позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщення - спадковою квартирою.

Покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд оцінив критично за тієї обставини, що вони не змогли вказати конкретні дати із якого часу відповідач перестав проживати у спадковій квартирі.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції при розгляді вказаної справи у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 року звернувся позивач по даній справі ОСОБА_1 , подавши до чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 715/2016.

ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги щодо майна померлого ОСОБА_4 , до нотаріальної контори із заявою про приняття спадщини не звертався.

Разом із тим, згідно довідки форми № 3, виданої ЖБК «Авіатор-12» ОСОБА_1 06 жовтня 2016 року, яка міститься в матеріалах справи, на час відкриття спадщини у вищевказаний квартирі, крім спадкодавця ОСОБА_4 , зареєстровані його сини - сторони по справі - ОСОБА_1 , 1990 року народження, - з 1994 року, та ОСОБА_3 , 1983 року народження, - з 2003 року.

Так, Верховний Суд, переглядаючи 26 липня 2023 року в касаційному порядку цивільну справа № 641/3893/20 роз`яснив судам, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

З матеріалів справи, яка переглядається апеляційним судом вбачається, що на день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як позивач, так і відповідач були зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця: квартира АДРЕСА_3 .

Доказів того, що відповідач у вказаній справі ОСОБА_3 мав інше постійне місце проживання крім вище вказаної квартири, позивачем до суду першої інстанції подано не було.

Не подавалися позивачем до суду і докази того, що відповідач у справі ОСОБА_3 визнавався таким, що втратив право користування житловою площею у вказаній квартирі до смерті спадкодавця, як за зверненням самого спадкодавця, як власника вказаного житла, так і за зверненням інших осіб, уповноважених власником квартири.

Наведені обставини сторонами не заперечуються та матеріалами справи не спростовано.

Доводи позивача щодо не проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_3 разом із спадкодавцем з травня 2016 року по 18 серпня 2016 року само по собі не може свідчити про втрату відповідачем права користування вказаною квартирою, оскільки в силу положень ч. 2 ст. 405 ЦК України за членом сім`ї власника зберігається права користування житловою площею у квартирі протягом одного року.

Безпідставними на думку колегія суддів є доводи апелянта і про помилковість висновків суду першої інстанції про неправильно обраний спосіб захисту - встановлення факту постійного не проживання спадкоємця зі спадкодавцем, визнання спадкоємця таким, що не прийняв спадщину.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.

Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.

Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Предметом позову ОСОБА_1 визначив вимогу про встановлення факту не проживання ОСОБА_3 із спадкодавцем на час відкриття спадщини та неприйняття відповідачем спадщини після померлого батька - ОСОБА_4 .

Однак, виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагався довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , який прийняв спадщину за фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та з врахуванням поданої заяви про прийняття спадщини.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану Храпійчуком Віктором Олександровичем , залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв