ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8837/22 Номер провадження 22-ц/814/1091/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2023 року ухваленого суддею Яковенко Н.Л., повний текст рішення складено 20.10.2023 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання дій неправомірними, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

18.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є споживачем фінансових послуг, які надаються відповідачем, користується платіжною карткою/рахунком НОМЕР_1 / НОМЕР_2 із встановленим кредитним лімітом 50000 грн. За інформацією відповідача, він має заборгованість в розмірі 87406,71 грн. Вважає, що відповідач самостійно, без будь-яких правових підстав проводить автоматичне списання з належних позивачу рахунків грошових коштів. З наведених підстав просить суд визнати неправомірні дії відповідача в частині нарахування процентів та штрафів на кредитну заборгованість за платіжною карткою НОМЕР_1 з 13.11.2020, стягнути з відповідача безпідставно списані за період з 13.11.2020 по 01.11.2022 кошти в сумі 80000 грн., моральну шкоду 20000 грн., та заборонити відповідачу автоматичне списання коштів з рахунків позивача.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання дій неправомірними, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення вмотивоване тим, що відповідач не порушував вимог чинного законодавства та умов договору, отже прав позивача не порушував, підстав для звільнення позивача від обов`язку належного виконання зобов`язань та виконання Умов та правил надання банківських послуг відсутні. Також відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неврахування судом першої інстанції всіх обставин справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та визнати неправомірними дії відповідача в частині нарахування процентів та штрафів на кредитну заборгованість за платіжною карткою НОМЕР_1 з 13.11.2020, стягнути з відповідача безпідставно списані кошти з вказаної картки в сумі 68844,37 грн, моральну шкоду 20000 грн., та заборонити відповідачу автоматичне списання коштів з рахунків позивача. Також просить стягнути витрати понесені на правничу допомогу у сумі 11500 грн. та 5% гонорару успіху від присудженої до стягнення суми.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що банк безпідставно проводить списання з його карткових рахунків на погашення штрафів та відсотків, заборгованість з кредиту не зменшується, а зростає.

В свою чергу рішенням суду від 12.11.2020 у справі № 552/4851/19 встановлені обставини, які не враховані судом при ухваленні рішення у даній справі.

Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а надані в справі докази, зокрема виписки по картці НОМЕР_1 , підтверджують обґрунтованість заявлених вимог.

Крім того, встановлено, що протягом періоду з серпня 2018 по листопад 2022 років проведено списання 68844,37 грн. у вигляді нарахованих на овердрафт відсотків 16454,59 грн., щомісячної комісії за обслуговування картки 3900,00 грн., списання відсотків за користування кредитним лімітом 39654,71 грн., на погашення заборгованості 8835,07 грн.

Матеріали справи не містять доказів примусового виконання судового рішення від 12.11.2020 у справі №552/4851/19, а виконавче провадження зупинено.

Посилається на правові висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, яка не врахована судом першої інстанції.

Розмір незаконно списаних банком з рахунку позивача коштів за уточненим ним розрахунком становить 68844,37 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

У судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_1 адвокат Плеханов І.О. Представник АТ КБ «ПриватБанк» до суду не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином на електронну адресу, що відповідає приписам ст. 128 ч. 6, ч. 8 п. 2 ЦПК України.

08.04.2024 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» до апеляційного суду надійшли додаткові письмові пояснення, сформовані в системі «Електронний суд» 14.03.2024, які просить врахувати та розглянути справу у відсутність представника банку.

Неявка осіб, належних чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, що відповідає ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за даною явкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з такого.

Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та отримує фінансові послуги банківської установи; користувався кредитною картою НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яку отримав на підставі укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» договору про надання банківських послуг від 11.07.2013.

07.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про перерахунок заборгованості (а.с. 11) та отримав відповідь про те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12.11.2020 у справі №552/4851/19 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту 72942,97 грн. та судові витрати 2102 грн., а всього 75044,97 грн (а.с. 9-13).

Як встановив місцевий суд, вказане судове рішення ОСОБА_1 добровільно не виконано, по справі судом видано виконавчий лист, який пред`явлено на примусове виконання до органів Державної виконавчої служби.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не порушував вимог чинного законодавства, умов договору, та прав позивача, підстави для звільнення позивача від обов`язку належного виконання зобов`язань відсутні. Також відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням суду від 21.11.2020, яке є чинним та перебуває на примусовому виконанні, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за тілом кредиту 72942,97 грн., судові витрати 2102,00 грн, а всього 75044,97 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить визнати неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» в частині нарахування процентів та штрафів на кредитну заборгованість за платіжною НОМЕР_1 (UАЗ051331), починаючи з 13.11.2020.

Як встановив суд першої інстанції, і це підтверджено виписками по рахунку, в тому числі поданими безпосередньо позивачем до позовної заяви, що нарахування штрафів та процентів в період з 13.11.2020 банківською установою не здійснювалося (а.с. 14-17, 82-84).

Вказані виписки по рахунку є належними і допустимими доказами в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України.

Отже стороною позивача не доведено той факт, що АТ КБ «ПриватБанк» здійснив неправомірне нарахування процентів і штрафів на кредитну заборгованість за платіжною НОМЕР_1 (UАЗ051331), починаючи з 13.11.2020, а висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині відповідають встановленим по справі обставинами та наявним у справі доказам.

Також суд першої інстанції встановив, і це підтверджено матеріалами справи та не спростовано стороною позивача, що в період з 13.11.2020 по 01.11.2022 АТ КБ «ПриватБанк» не здійснював списання з платіжної картки/рахунку ОСОБА_1 коштів за період з 13.11.2020 по 01.11.2022 в сумі 80000,00 грн.

Натомість, як встановлено місцевим судом, ОСОБА_1 має боргові зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 12.11.2020 у справі №552/4851/19 на суму 75044,97 грн., яке залишається невиконаним.

Враховуючи те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами неправомірність дій відповідача щодо списання коштів у сумі 80000,00 грн. з платіжної картки/рахунку ОСОБА_1 за період з 13.11.2020 по 01.11.2022, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з відповідача даної суми.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо безпідставності позовної вимоги ОСОБА_1 про заборону АТ КБ «ПриватБанк» вчиняти дії з автоматичного списання коштів з рахунків позивача для погашення відсотків та штрафних санкцій без його відповідного розпорядження, враховуючи наступне.

За правилами ст. 1054, ст.1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Враховуючи те, що позивачем не доведено порушення АТ КБ «ПриватБанк» вимог чинного законодавства та умов договору, укладеного між позивачем та відповідачем 13.07.2013 р., судом не встановлено порушення банком прав позивача, а також те, що позивач ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та крім кредитної карти/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) між ним та АТ КБ «ПриватБанк» укладені інші договори, правовідносини в яких не є предметом судового розгляду в даній справі, підстави для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку належним чином виконувати зобов`язання передбачені договором відсутні.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивачем взагалі не конкретизовано ні номер рахунку з якого він вважає слід заборонити списувати кошти, ні номер та дата договору, зважаючи на те, що згідно наявної в матеріалах справи довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 04.07.2023 ОСОБА_1 укладав декілька договорів за якими рахується заборгованість (а.с. 73).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з такого.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно положень даної статті, компенсація моральної шкоди може здійснюватися за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправно поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини відповідача.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами того факту, що неправомірними діями відповідача порушено вимоги чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору, а також будь-яких прав позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 не спростовують правильних висновків суду, не підтверджені належними і допустимими доказами, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у межах заявленого позивачем періоду за період з 13 листопада 2020 року по 01 листопада 2022 року, з огляду на банківську виписку за рахунком кредитної карти НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яку надав позивач, нарахувань процентів та штрафів, автоматичних списань за рахунок кредитного ліміту, тощо, Банк на даному рахунку не здійснював. На даний рахунок відбувались зарахування грошових коштів на погашення заборгованості, які надходили від Державної виконавчої служби, в межах відкритого виконавчого провадження №65127345 з примусового виконання Київського районного суду м. Полтави від 12.11.2020 у справі №552/4851/19. Жодних доказів на спростування даного факту стороною позивача не надано до суду.

Посилання апелянта на зупинення виконавчого провадження №65127345 з примусового виконання Київського районного суду м. Полтави від 12.11.2020 у справі №552/4851/19 не заслуговують на увагу, оскільки у Київському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 552/4851/19 виданий 03.02.2021 Київським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість в розмірі 75 044,97 грн. Реєстраційний номер виконавчого провадження: 65127345.

22.08.2022 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій.

Проте до зупинення вчинення виконавчих дій проводилось погашення стягнутої судом заборгованості.

Факт зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому проваджені №65127345 від 22.08.2022 року жодним чином не впливає на правильність висновків суду в оскаржуваному рішенні, так як у матеріалах справи відсутні докази того, що після зупинення вчинення виконавчих дій державною виконавчою службою здійснювались виконавчі дії.

Отже доводи позивача щодо визнання неправомірними дії АТ КБ ПриватБанк в частині нарахування процентів та штрафів на кредитну заборгованість за платіжною карткою НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) починаючи з 13 листопада 2020 року безпідставні.

Крім того, згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17, «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Згідно із статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно частини другої статті 14 ЦК України критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування відсотків, пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Нарахування позивачу відсотків, штрафу (пені тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з його платіжної картки/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) кошти за період з 13 листопада 2020 року по 01 листопада 2022 року в сумі 80 000 грн., не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними доказами. При цьому, позивачем не вказано її складова, розрахунків заявленої суми до стягнення стороною позивача судам не надано.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 є клієнтом Банку тривалий час. Окрім кредитної карти рахунку НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ) між позивачем та АТ КБ ПриватБанк також укладено ряд інших договорів, у тому числі із наявною заборгованістю, умови яких не були предметом дослідження у даній цивільній справі. Позивач не конкретизує ні номери рахунку, ні дати, ні договори. Отже доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та задоволення позову в частині заборони АТ КБ ПриватБанк вчиняти дії щодо автоматичного списання коштів з рахунків ОСОБА_1 для погашення відсотків та штрафних санкцій без його відповідного розпорядження не заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,383,384, 389 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя О. В. Чумак

Судді: Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук