РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за первісним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про виділ в натурі частки в спільній частковій власності,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про припинення частки у спільній частковій власності та виділ частки в натурі,

учасники справи у судове засідання не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно з яким просить суд виділити позивачу в натурі у власність частку із майна, що є у спільній частковій власності, а саме: 56/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 у складі:

1) по житловому будинку позначеному на плані літерою «А' ІІ» у складі квартири АДРЕСА_2 виділити приміщення: І підвал площею 19,7 кв.м.; на першому поверсі: 2-1 коридор площею 17,2 кв.м.; 2-2 туалет площею 1,4 кв.м.; 2-3 ванна площею 3,1 кв.м.; 2-4 жила площею 26,4 кв.м.; 2-5 кухня площею 12,6 кв.м.; 2-6 комора площею 2,7 кв.м.; ІІ гараж площею 20,5 кв.м.; на другому поверсі: 2-7 коридор площею 6,1 кв.м.; 2-8 туалет площею 1,0 кв.м.; 2-9 жила площею 12,1 кв.м.; 2-10 жила площею 20,5 кв.м.; 2-11 жила площею 20,2 кв.м.; 2-12 жила площею 17,4 кв.м.

2) з надвірних будівель та споруд виділити: 1/2 сарай «В»; сарай «Д»; вбиральня «Т»; 1/2 огорожа «№1».

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до рішення Рівненського міськвиконкому депутатів трудящихся №1589 від 23.08.1962 батькові позивача - ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, а саме на 56/100 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Згідно з заповітом від 28.11.1989, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №2-5132, ОСОБА_4 зробив розпорядження на випадок своєї смерті, а саме - заповів належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 . 24 липня 1999 року позивачу державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №2-1525, а саме - на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , що складається із 56/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці розміром 820 кв.м. На вказаній земельній ділянці розташований один дерев`яно-цегляний житловий будинок з надвірними будівлями: В-сарай, Д-сарай, №1-огорожа, Г- вбиральня. Житловий будинок позначений на поетажному плані літерою А-1, житловою площею 137,3 кв.м. За життя ОСОБА_4 було розпочату процедуру ремонту належної йому частини житлового будинку, яка була завершена його сином ОСОБА_1 , що підтверджується актом державного прийняття в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 15.05.1995.

В подальшому ОСОБА_1 був поданий позов про визначення порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Рівненського міського суду від 18.05.2004 по справі №2-829/2004 позов було задоволено та визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з планом судово-технічної експертизи від 05.01.2004, відповідно до якого виділити в користування позивачу ОСОБА_1 частину земельної ділянки, площею 444 м.кв., що становить 56/100 від загальної площі земельної ділянки, а відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виділити частину земельної ділянки, площею 348 кв.м., що становить 44/100 від загальної площі земельної ділянки. На підставі даного рішення суду Рівненською міською радою було винесено рішення №1172 від 26.01.2005, згідно з яким ОСОБА_1 була передана земельна ділянка площею 0,0444 га (кадастровий номер - :01:043:0083) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №054416.

З відповіді КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 09.11.2023 №4897 вбачається, що згідно з архівними матеріалами та реєстровими книгами бюро станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано: 22/100 - за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 03.03.1987; 56/100 - за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Рівненським міськкомунгоспом 30.08.1962; 22/100 - за ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 02.03.1988. Однак, як встановлено Рівненським міським судом в рішенні від 18.05.2004 по справі №2-829/2004, власником 56/100 частин житлового будинку є позивач, а 44/100 частин - відповідачі. Враховуючи, що частка житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 на даний час не виділена в натурі це створює для нього ряд незручностей, зокрема в частині розпорядження належним йому майном. Укладення нотаріального договору щодо виділу частку є неможливим, так як місцеперебування відповідачів на даний час є невідомим та будь-яких контактів з ними немає.

Ухвалою суду від 15.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

07 лютого 2024 року від представника відповідачки Кашевко надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просить відмовити через його необґрунтованість.

26 квітня 2024 року від представника відповідачки ОСОБА_3 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення частки у спільній частковій власності та виділ частки в натурі.

В обгрунтування зустрічної позовної заяви вказує, що фактично ОСОБА_2 та ОСОБА_3 використовують житловий будинок, літера А-1 за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 54.3 кв.м., частка ОСОБА_2 в загальному домоволодінні становить 22/100, як і частка ОСОБА_3 . ОСОБА_2 вже понад двадцять років не проживає на території України, не дбає про власне майно, не оплачує необхідні платежі, пов`язані з його утриманням, а також не проявляє жодного інтересу до згаданого майна. Вказані обставини унеможливлюють нормальне використання майна ОСОБА_3 , проведення реконструкції будинку, отримання земельної ділянки в користування чи у власність, з метою обслуговування будинку, що можливе, виключно, за згодою співвласників. Оскільки: 1) частка ОСОБА_2 є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) житловий будинок, літера А-1 за адресою АДРЕСА_1 є неподільною річчю, 3) спільне використання майна (будинку) є неможливим, адже відповідач не є членом сім`ї; 4) припинення права власності на частку ОСОБА_2 не завдасть істотної шкоди останній. Тобто, існують усі законодавчо визначені підстави для припинення частки ОСОБА_2 (22/100) у домоволодінні. Після припинення частки ОСОБА_2 частка ОСОБА_3 становитиме 44/100. ОСОБА_3 погоджується внести на депозитний рахунок суду вартість частки ОСОБА_2 . Згідно з висновком експерта ОСОБА_7 № 231017/1_ЮШ від 19.10.2023 (доданого до позовної заяви позивача за первісним позовом) - вартість 1 кв.м. домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 становить - 3 035,00 грн. Відтак, сума, що підлягає внесенню на депозитний рахунок суду складає: 3 035,00 грн (вартість 1 кв.м.) х 54,Зм.кв. АДРЕСА_3 , яка припадає на частку ОСОБА_2 ) = 82 400,25 грн.

Згідно з висновком експерта ОСОБА_7 № 231017/1_ЮШ від 19.10.2023, з технічної точки зору виділ частки 56/100 ОСОБА_1 є можливим, а саме - у складі квартири АДРЕСА_4 . Отже, вказаним висновком експерта фактично визначено варіанти виділу (поділу) домоволодіння у співвідношенні до часток співвласників 56/100 і 44/100 та конкретизовано приміщення, які відходять до власників після відповідного виділу (поділу). Після виділу позивачу за первісним позовом в натурі належної йому частки 56/100, частка 44/100 складатиметься з наступного майна: будинок позначений на плані літерою А-1 у складі квартири АДРЕСА_5 з наступними приміщеннями: кухня площею 10,9 кв.м., кімната жила площею 15,3 кв.м., кімната жила площею 14,3 кв.м., кімната жила площею 11,1 кв.м., тамбур 2,7 кв. м., 1/2 сарая позначеному на плані літерою В, 1/2 огорожі № 1. Тому, позивачка за зустрічним позовом просить припинити право власності ОСОБА_2 в розмірі частки 22/100 у праві спільної часткової власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_3 право власності на 22/100 вказаного домоволодіння, а також виділити ОСОБА_3 в натурі частку 44/100 у праві спільної часткової власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_3 право власності на будинок, площею 54,3 кв.м позначений на плані літерою А-1 у складі квартири АДРЕСА_5 з наступними приміщеннями: кухня площею 10,9 кв.м., кімната жила, площею 15,3 кв.м.; кімната жила площею 14,3 кв.м.; кімната жила площею 11,1 кв.м.; тамбур 2,7 кв. м.; 1/2 сарая позначеному на плані літерою В; 1/2 огорожі № 1, в окремий об`єкт нерухомого майна.

Ухвалою суду від 30.04.2024 зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення частки у спільній частковій власності та виділ частки в натурі прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки в спільній частковій власності.

Ухвалою суду від 21.05.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, його представник подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, її представником подано клопотання про розгляд справи без їхньої участі, просить задовольнити вимоги зустрічного позову та вказав, що не заперечує проти задоволення первісного позову.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала.

Дослідивши матеріли справи та врахувавши обставини у справі, встановив таке.

Відповідно до рішення Рівненського міськвиконкому депутатів трудящихся №1589 від 23.08.1962 батькові позивача - ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, а саме на 56/100 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту від 28.11.1989, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №2-5132, ОСОБА_4 зробив розпорядження на випадок своєї смерті, а саме - заповів належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 24 липня 1999 року позивачу державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №2-1525, а саме - на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , що складається із 56/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці розміром 820 кв.м. За життя ОСОБА_4 було розпочату процедуру ремонту належної йому частини житлового будинку, яка була завершена його сином ОСОБА_1 , що підтверджується актом державного прийняття в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 15.05.1995.

Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 18.05.2004 по справі №2-829/2004 позов ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою було задоволено та визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з планом судово-технічної експертизи від 05.01.2004, відповідно до якого виділити в користування позивачу ОСОБА_1 частину земельної ділянки, площею 444 м.кв., що становить 56/100 від загальної площі земельної ділянки, а відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виділити частину земельної ділянки, площею 348 кв.м., що становить 44/100 від загальної площі земельної ділянки.

На підставі рішення Рівненського міського суду від 18.05.2004 по справі №2-829/2004 Рівненською міською радою було винесено рішення №1172 від 26.01.2005, згідно з яким ОСОБА_1 була передана земельна ділянка площею 0,0444 га (кадастровий номер - :01:043:0083) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №054416.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.05.2004 у справі №2-829/2004 встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить 56/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - по 22/100 кожній.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 321 ЦК України.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частин першої та другої статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Частиною третьою статті 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно,і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно з Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18.06.2007, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

У правовій позиції висловленій у постанові ВСУ у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 зазначено, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Тобто, для вирішення питання про виділ в натурі частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності, основним є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки.

Позивач просить виділити в натурі йому у власність відповідну частину будинковолодіння відповідно до варіанту поділу, згідно з висновком експерта ОСОБА_7 № 231017/1_ЮШ від 19.10.2023, де 56/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 у складі: по житловому будинку позначеному на плані літерою «А' ІІ» у складі квартири АДРЕСА_2 виділити приміщення: І підвал площею 19,7 кв.м.; на першому поверсі: 2-1 коридор площею 17,2 кв.м.; 2-2 туалет площею 1,4 кв.м.; 2-3 ванна площею 3,1 кв.м.; 2-4 жила площею 26,4 кв.м.; 2-5 кухня площею 12,6 кв.м.; 2-6 комора площею 2,7 кв.м.; ІІ гараж площею 20,5 кв.м.; на другому поверсі: 2-7 коридор площею 6,1 кв.м.; 2-8 туалет площею 1,0 кв.м.; 2-9 жила площею 12,1 кв.м.; 2-10 жила площею 20,5 кв.м.; 2-11 жила площею 20,2 кв.м.; 2-12 жила площею 17,4 кв.м.; з надвірних будівель та споруд виділити: 1/2 сарай «В»; сарай «Д»; вбиральня «Т»; 1/2 огорожа «№1».

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що виходячи з планування і розмірів приміщень, виділ частки позивача ОСОБА_1 можливий відповідно до висновку експерта ОСОБА_7 № 231017/1_ЮШ від 19.10.2023.

При цьому суд звертає увагу, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2023 у справі №1258/2735/20.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки в спільній частковій власності підлягає до задоволення.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення частки у спільній частковій власності та виділ частки в натурі суд зазначає таке.

Судом встановлено, що частка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , становить по 22/100 у кожної.

ОСОБА_3 внесено на депозитний рахунок суду вартість частки ОСОБА_2 в розмірі 82 400, 25 грн.

ОСОБА_2 вже понад двадцять років не дбає про власне майно, не оплачує необхідні платежі, пов?язані з його утриманням, а також не проявляє жодного інтересу до згаданого майна.

Доказів зворотнього суду не подано.

Вказані обставини унеможливлюють нормальне використання майна ОСОБА_3 , проведення реконструкції будинку, отримання земельної ділянки в користування чи у власність, з метою обслуговування будинку, що можливе, виключно, за згодою співвласників.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об?єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї.

При вирішенні позову, пред?явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об?єкта, який є спільним майном.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження №12-180г18), у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №344/120/16-ц (провадження №61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81ц11, від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-1943цс 16. Правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об?єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи те, що частка ОСОБА_2 є незначною і не може бути виділена в натурі, житловий будинок, літера А-1 за адресою АДРЕСА_1 є неподільною річчю, спільне використання майна (будинку) є неможливим, адже відповідач не є членом сім?ї; припинення права власності на частку ОСОБА_2 не завдасть істотної шкоди останній. Тобто, існують усі законодавчо визначені підстави для припинення частки ОСОБА_2 (22/100) у домоволодінні.

Після припинення частки ОСОБА_2 частка ОСОБА_3 становитиме 44/100.

Згідно висновку експерта ОСОБА_7 №231017/1 ЮШ від 19.10.2023 року, з технічної точки зору виділ частки 56/100 ОСОБА_1 є можливим, а саме у складі квартири АДРЕСА_4 .

Отже, вказаним висновком експерта фактично визначено варіанти виділу (поділу) домоволодіння у співвідношенні до часток співвласників 56/100 і 44/100 та конкретизовано приміщення, які відходять до власників після відповідного виділу (поділу). Після виділу позивачу за первісним позовом в натурі належної йому частки 56/100, частка 44/100 складатиметься з наступного майна: будинок позначений на плані літерою А-1 у складі квартири АДРЕСА_5 з наступними приміщеннями: кухня площею 10,9 кв.м., кімната жила площею 15,3 кв.м., кімната жила площею 14,3 кв.м., кімната жила площею 11,1 кв.м., тамбур 2,7 кв. м., 1/2 сарая позначеному на плані літерою В, 1/2 огорожі №1.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

За змістом статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі №583/2924/20 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки в спільній частковій власності - задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), в натурі у власність частку із майна, що є у спільній частковій власності, а саме: 56/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 у складі:

1) по житловому будинку позначеному на плані літерою «А` ІІ» у складі квартири АДРЕСА_2

виділити приміщення:

- І підвал площею 19,7 кв.м.;

- на першому поверсі: 2-1 коридор площею 17,2 кв.м.; 2-2 туалет площею 1,4 кв.м.; 2-3 ванна площею 3,1 кв.м.; 2-4 жила площею 26,4 кв.м.; 2-5 кухня площею 12,6 кв.м.; 2-6 комора площею 2,7 кв.м.; ІІ гараж площею 20,5 кв.м.;

- на другому поверсі: 2-7 коридор площею 6,1 кв.м.; 2-8 туалет площею 1,0 кв.м.; 2-9 жила площею 12,1 кв.м.; 2-10 жила площею 20,5 кв.м.; 2-11 жила площею 20,2 кв.м.; 2-12 жила площею 17,4 кв.м.

2) з надвірних будівель та споруд виділити: 1/2 сарай «В»; сарай «Д»; вбиральня «Т»; 1/2 огорожа «№1».

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 22/100 частки у праві спільної часткової власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши

Виплатити ОСОБА_2 82 400, 25 грн з депозитного рахунку суду, що внесені ОСОБА_3 .

Виділити ОСОБА_3 в натурі частку 44/100 у справі спільної часткової власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_3 право власності на будинок, площею 54,3 кв.м позначений на плані літерою А-1 у складі квартири АДРЕСА_5 з наступними приміщеннями: кухня площею 10,9 кв.м., кімната жила, площею 15,3 кв.м.; кімната жила площею 14,3 кв.м.; кімната жила площею 11,1 кв.м.; тамбур 2,7 кв. м.; 1/2 сарая позначеному на плані літерою В; 1/2 огорожі № 1, в окремий об?єкт нерухомого майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 );

відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене та підписане 27.06.2024.

Суддя Левчук О. В.