ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/135/24
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

"27" червня 2024 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Котвицький В.Л., розглядаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США, а також судові витрати.

Провадження у справі відкрито на підставі ухвали судді Дарницького районного суду м.Києва від 27.06.2024.

Також, позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на нерухоме майно належне відповідачу на праві приватної власності, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_5 , гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_5 .

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 мотивує тим, що між сторонами 07.07.2021 укладено договір позики у виді розписки, відповідно до якої відповідач одержала від позивача грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США у строк до 31.12.2021, проте у визначений строк відповідач грошових коштів не повернула. У зв`язку із цим, на думку позивача, існують підстави вважати, що відповідач може вчинити всі можливі заходи аби уникнути повернення вказаних грошових коштів. Отже, об`єктивно існують обставини, що в майбутньому можуть значно ускладнити виконання рішення суду або взагалі унеможливити його виконання.

Беручи до уваги розмір суми, яка підлягає стягненню та обставини, що склалися, а саме - небажання відповідача добровільно повернути належні позивачу кошти, ОСОБА_1 вважає за необхідне забезпечити позов шляхом накладення арешту на зазначене нерухоме майно відповідача.

Суддя, вивчивши матеріали позову та заяви про забезпечення позову вважає її такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами

Згідно п.п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (з відповідними змінами) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пленум Верховного Суду України у вказаній постанові № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , а саме: у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивачем не надано належних доказів того, що майно на яке він просить суд накласти арешт на праві власності належить відповідачу. Надані до заяви скриншоти монітору компьютера не є належним доказом, оскільки не можливо встановити походження інформації, яка на них зображена.

Крім того, згідно до позовних вимог, позивач просить про стягнення грошових коштів з відповідача. Проте, подав заяву про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_5 , гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_5 .

З зазначеного не вбачається, яка вартість зазначеного нерухомого майна, тобто, зі змісту заяви про забезпечення позову про стягнення грошових коштів не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову, шляхом накладення арешту на вказане майно відповідача, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування вказаного виду забезпечення позову, у вигляді арешту, не зазначено вартість майна та чи співмірна ця вартість ціні позову.

Виходячи зі змісту позовних вимог, вказане нерухоме майно не є предметом позову, предметом якого є стягнення грошових коштів в розмірі, що явно не відповідає вартості майна, на яке позивач просить суд накласти арешт. Твердження позивача про те, що продаж нерухомого майна може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову нічим не підтверджені.

Враховуючи наведене, суть спірних правовідносин, суддя вважає, що вжиття саме таких заходів забезпечення позову, запропонованих позивачем, є не обгрунтованими та не співмірним позовним вимогам. Крім того, суддя приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя В.Л. Котвицький