Провадження № 22-ц/812/566/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 квітня 2024 року м. Миколаїв

справа № 489/7967/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 19 лютого 2024 року суддею Костюченком Г.С., у приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено того ж дня), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Бартошук В.О., звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення аліментів на своє утримання.

Позивач зазначав, що навчається у Національній академії сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного з терміном навчання 4 роки, тобто до червня 2027. Потребує матеріальної допомоги батька на придбання продуктів харчування, проїзд в громадському транспорті, придбання необхідних книжок, канцелярського приладдя та одягу. Оскільки навчальний заклад знаходиться у м. Львів, то він має додаткові витрати на проїзд до міста навчання та у зворотному напрямку. Працевлаштуватися він можливості не має, оскільки навчається на денній формі навчання.

Посилаючись на те, що батько є працездатною особою, працює та має можливість сплачувати аліменти, проте добровільно матеріальної допомоги йому не надає, просив стягнути з нього аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно з дня звернення до суду з позовом до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на неможливість надання допомоги сину та на відсутність у сина такої потреби.

Зазначав, що ОСОБА_2 є курсантом 1-го курсу факультету ракетних військ і артилерії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. З наданої навчальним закладом довідки вбачається, що він, як курсант, за рахунок держави забезпечується харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівниками розмірах. Позивач має дохід не менше ніж 2 350 грн, проживає в казармі та не має витрат на транспорт для відвідування навчального закладу. Таким чином твердження позивача про неможливість забезпечення себе житлом, харчуванням, одягом, товарами першої необхідності та гігієнічними засобами не відповідає дійсності.

Крім цього відповідач посилався на те, що має неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається за кордоном та потребує матеріальної допомоги. Також має батька інваліда ІІ групи, якому надає матеріальну допомогу.

Крім зазначеного вище є боржником у виконавчому провадженні про стягнення 159 818, 21 грн грошових коштів за кредитними зобов`язаннями.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2024 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на його утримання у розмірі 1/12 частини з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 30 листопада 2023 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. Також з відповідача на користь держави стягнуто 1 703, 60 грн судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд визнав доведеним те, що позивач ОСОБА_2 крім забезпечення, яке отримує від держави має потребу у придбанні іншого, цивільного одягу, зокрема спортивної форми, верхнього одягу, спідньої білизни, взуття. Також курсант має потребу у канцелярському приладді,додатковій навчальній літературі, ліках тощо. Крім цього у вільний від навчання час позивач має транспортні витрати.

Також суд урахував те, що посилаючись на неможливість надання сину матеріальної допомоги, відповідач надав суду копію довідки від 18.12.2023 № 48/14/584 про те, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та має військове звання майор. При цьому відомостей про розмір отриманих доходів відповідач не надав. Не надано і доказів надання матеріальної допомоги неповнолітній доньці та батьку.

Доводи про заборгованість за кредитними зобов`язаннями суд не взяв до уваги, пославшись на те, що вони не впливають на обов`язок як батька утримувати свою дитину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Посилаючись на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та накази Міністерства оборони України, апелянт наполягав на тому, що син перебуває на повному державному забезпеченні та матеріальної допомоги батька не потребує. Також зазначав, що син отримує грошове забезпечення, яке зокрема, залежить від успішності навчання та може складати 200 % для відмінників.

Крім цього апелянт вважав безпідставним неврахування судом його зобов`язань щодо утримання неповнолітньої доньки, яка навчається за кордоном, батька-інваліда та боргових зобов`язань за кредитом.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначав, що доводи апеляційної скарги є недоведеними та необґрунтованими, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відповіді на відзив відповідач ОСОБА_1 зазначав, що син не звертався до нього за допомогою, спілкування уникає та висловлював думку, що не вважає відповідача своїм батьком.

Надання допомоги неповнолітній доньці підтверджується відсутністю позову про стягнення аліментів.

Зазначав, що якщо позивач вважає, що держава не виконує свого обов`язку щодо його повного забезпечення, то має звернутися з таким позовом до держави, оскільки функції держави щодо утримання курсанта не можуть бути покладені на фізичну особу в якості аліментів.

Крім зазначеного вище, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи, як доказу неповного матеріального забезпечення державою, фіскального чеку про придбання верхнього одягу куртки за 1 840 грн.

У задоволенні цього клопотання відповідач ОСОБА_1 просив відмовити, посилаючись на те, що з фіскального чеку не вбачається хто саме здійснив покупку та він не доводить фактичної потреби у придбанні цієї речі.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином відповідача ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 є курсантом 1-го курсу факультету ракетних військ і артилерії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та за рахунок держави забезпечується харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівництвом розмірах. Термін навчання 4 роки попередньо до червня 2027 року. Форма навчання - денна.

Відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , має військове звання майор.

ОСОБА_1 має неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається за кордоном та потребує матеріальної допомоги, та батька, який є особою з інвалідністю 2 групи, якому також надає матеріальну допомогу.

Крім цього, ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 67544005, щодо стягнення грошових коштів за кредитними зобов`язаннями у сумі 159 818, 21 грн, відповідно до якого щомісяця з нього утримується 20% його доходів.

Відповідач стверджує, що зазначене вище вказує на те, що він об`єктивно не має жодної можливості надавати допомогу позивачу.

Позиція апеляційного суду

Згідно з частиною другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Таким чином, обов`язковими обставинами, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу та існування потреби у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі.

Разом з поданням відзиву відповідач повинен подати суду докази на підтвердження зазначених у ньому доводів. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини третя та четверта статті 83 ЦПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина п`ята статті 83 ЦПК України).

За таких обставин не приймається як доказ наданий позивачем фіскальний чек про придбання 06 лютого 2024 року одягу куртки.

Проте, колегія суддів також вважає за необхідне врахувати той факт, що подаючи відзив на позовну заяву, відповідач надав довідку про місце своєї служби, однак не надав інформації про розмір своїх доходів.

Рішенням суду першої інстанції було вказано на цей факт, проте, подаючи апеляційну скаргу та висловлюючи доводи про неможливість надання матеріальної допомоги позивачу, відповідач не надав такої інформації і апеляційному суду.

Також апелянтом ОСОБА_2 не надано доказів того, що на його утриманні перебувають донька та батько.

При цьому, апеляційний суд вважає доведеними обставинами те, що проживаючи в м. Миколаєві, позивач навчається у м. Львові, отже потребує витрат на проїзд з місця проживання до місця навчання та у зворотному напрямку. Крім цього, апеляційний суд вважає, що перебування позивача на повному державному забезпеченні, не покриває його витрат на придбання канцелярського приладдя, додаткової літератури, засобів особистої гігієни тощо. Також апеляційний суд вважає таким, що не потребує доведеності будь-якими доказами той факт, що крім наданої державою форми, позивач ОСОБА_2 потребує цивільного одягу відповідно до кожного сезону.

Крім цього, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/12 частини доходів відповідача є таким, що забезпечує права позивача на отримання матеріальної допомоги від батька, та не призводить до суттєвого порушення прав відповідача, який, не зважаючи на участь держави в утриманні курсанта, не звільняється від обов`язку утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

За таких обставин доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг. Проте, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, витрати апелянта зі сплати судового збору залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова

---------------------------------

Повну постанову складено 10 квітня 2024 року