Провадження № 2/727/22/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

08 липня 2024 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючої судді М.Є.Бойко,

за участю секретаря судового засідання В.В.Васківчук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Чернівці, за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 5182705 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було видано кредит в сумі 25 000 гривень строком на 14 днів з можливістю пролонгації строку кредитування. Договір було автоматично пролонговано на 90 календарних днів поспіль.

18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав,у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду в нього виникла заборгованість в розмірі 62525 гривень, з яких: 25 000 грн - сума кредиту; 37525 грн - сума процентів за користування кредитом, 13130,31 грн - інфляційні втрати, 3001,2 грн - три відсотки річних.

З врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14.03.2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості в розмірі 62525 гривень, яка складається з : 25 000 грн - сума кредиту; 37525 грн - сума процентів за користування кредитом , а також сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в сумі 2147,20 грн. та витрати останнього на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Ухвалою судді від 26.12.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

18.01.2024 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідача за довіреністю - ОСОБА_2 , в якому остання просить суд повністю відмовити у задоволенні вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

У матеріалах справи відсутні докази - первинні документи на підтвердження перерахування позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів.

Крім того, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не надано доказів автоматичної пролонгації кредитного договору після 21.12.2021 року, погодження сторонами її умов та продовження строку користування кредитом на 90 днів у відповідності до п.п.4.2.2., 4.2.3 кредитного договору № 5182705, а тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 процентів поза межами строку кредитування, визначеного цим договором терміном у 14 днів.

Також, у відзиві на позов зазначено про неспівмірність та необгрунтованість, на думку відповідача, заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на правову допомогу.

30.01.2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подало до суду відповідь на відзив на позов, в якому зазначило, що не погоджується з викладеними у ньому доводами, оскільки між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 07.12.2021 року, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, після досягнення ними згоди щодо всіх суттєвих вимог було укладено електронний договір кредиту. Переказ кредитних коштів відповідачу здійснено згідно умов Договору про організацію переказу платежів, шляхом їх перерахування на його банківську карту, номер якої останній особисто зазначив у своїй заяві на отримання кредиту, та підтверджується відповідною довідкою платіжного провайдера, який має Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Також позивач вказав, що 21.12.2021 року ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих за користування ним процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору від 07.12.2021 року, а тому, відповідно до пункту 4.3 його було авто пролонговано, а строк користування кредитом подовжено на 90 календарних днів поспіль, отже нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося в межах цього строку, тобто правомірно.

У запереченнях на вищевказану відповідь на відзив на позов від 02.02.2024 року стороною відповідача містяться аргументи проти задоволення позовних вимог, які є аналогічними по суті із викладеними у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 29.05.2024 року поновлено строк та задоволено клопотання позивача про витребування доказів, які мають значення для повного, всебічного розгляду справи та її правильного вирішення.

В судове засідання по справі 08.07.2024 року відповідач та представники сторін не з`вились, надіславши письмові заяви про його проведення в їх відсутність

За таких обставин та на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі рішення, виходячи з наявних у справі доказів.

Також, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2021 року о 18 год. 20 хв. 44 сек. ОСОБА_1 відповідно до ч.ч.6, 8 ст.11, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» підписано електронним підписом - одноразовим ідентифікатором М356052, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем, договір про надання споживчого кредиту, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту за договором № 5182705 та Паспорт споживчого кредиту (а.с.а.с. 37,38, 42).

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, договір вважається укладеним.

Матеріали справи не містять, і сторона відповідача не надала суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Вищезазначений договір недійсним не визнавався.

Крім того, відповідач не заперечує, що між ним та ТОВ «Авентус Україна» укладався договір кредиту, а лише зазначає про недоведеність позивачем факту перерахування йому грошових коштів згідно цього договору.

Таким чином судом встановлено, що 07.12.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір № 5182705 про надання споживчого кредиту зі сплатою відсотків 1,90% в день в межах строку кредитування (а.с.82-91).

Відповідач підтвердив, що перед укладенням кредитного договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті. Також відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на веб-сайті та затверджені наказом № 53-ОД від 16.01.2020, повністю розуміє їх, погоджується із ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 10.8. кредитного договору).

У Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 5182705 від 07.12.2021(а.с.38) визначено детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів (п. 1.4. кредитного договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору від 07.12.2021 року кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору (пункт 2.4 договору).

Листом генерального директора ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 04 травня 2023 року вих. № 2635 ТОВ «Авентус Україна» повідомлено про успішність наступної операції згідно з договором з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08 липня 2020 року: на суму 25 000 гривень 07/12/2021 року о 18 год. 21 хв., номер замовлення 25546096 номер картки: НОМЕР_2 прийнято (а.с. 29).

З довідки Приватбанку від 26.03.2024 року також вбачається, що на ім"я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 07.12.2021 року здійснено переказ коштів на суму 25 000 грн. Зазначене підтверджується і випискою банку по цьому рахунку (а.с.212)

Доказів, які б спростовували такі обставини, відповідачем суду не надано, хоча він є держателем своєї карти № НОМЕР_2 , а тому має всі можливості для їх надання на підтвердження своїх доводів про те, що ТОВ «Авентус коштів згідно договору кредиту йому не перераховував.

Як вбачається з договору кредиту від 07.12.2021 року, саме відповідач надав ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» номер картки, на яку йому мали бути перераховані гроші, під час укладення кредитного договору. ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» перерахувало гроші на вказаний відповідачем рахунок за посередництвом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ». Зазначене посередництво оформлене договором ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» № 087/20-П від 08.07.2020 року (а.с.20), що не суперечить закону. ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА» вправі було, виконуючи свої зобов`язання за Договором, користуватись послугами сторонніх організацій.

Відтак, оскільки відповідач не довів відсутність зарахування грошових коштів на його картковий рахунок, вище вказаний лист ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 04 травня 2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 20 квітня 2023 року №369 про здійснення успішного переказу з врахуванням пункту 2.1. кредитного договору є достатнім доказом виконання ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання за договором щодо надання відповідачу 25 000 грн. кредиту.

Твердження відповідача про те, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту суд не приймає до уваги, оскільки під час розгляду справи судом встановлено факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем коштів в розмірі 25 000,00 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості (карта обліку) узгоджується з умовами договору споживчого кредиту від 07.12.2021, відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, з нього вбачається основний борг та нараховані відсотки.

Отже, зазначений розрахунок є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості ОСОБА_1 за цим договором. Здійснення платежів на погашення цієї заборгованості останній не довів.

Таким чином, відповідач має повернути тіло кредиту в сумі 25 000 грн.

Відповідно до пункту 1.5 договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.

Згідно пункту 3.1. Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Згідно з пунктами 4.3.1 - 4.4 Кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пунктів 4.2.2 - 4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пункті 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача у порядку, передбаченому пунктом 4.2 Договору. Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля Сторін передбачена в пункті 4.2 Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в пункті 4.3 Договору - письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

Згідно пункту 5.4 Договору споживач зобов`язався у встановлений Договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штраф та пеню (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором.

За підпунктами 1, 3, 8 пункту 5.1 Кредитного договору Товариство має право: вимагати від Споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором; укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача; у випадку допущення Споживачем прострочення виконання зобов`язань за цим Договором передавати інформацію про прострочену заборгованість близьким родичам, зокрема інформацію про розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються при невиконанні зобов`язання за цим Договором або відповідно до законодавства.

Виходячи з викладеного, відповідно до пунктів 4.3, 4.3.1, 4.3.2 Договору кредиту від 07.12.2021 року ОСОБА_1 надав свою згоду на автопролонгацію на наступних умовах, зокрема, у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пунктів 4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

За умовами пункту 1.4 Договору, строк кредиту становить 14 днів, тобто до 21.12.2021.

Разом з тим, ОСОБА_1 не вносив будь-яких коштів, спрямованих на пролонгацію дії цього кредитного договору та її не ініціював, а тому, оскільки станом на 21.12.2021 у відповідача була наявна заборгованість за кредитом, у відповідності до п. 4.3.1 відбулась автопролонгація, а відтак позивач має право на стягнення з відповідача процентів в тому числі і за період автопролонгації.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за укладеним Кредитним договором № 5182705 від 07.12.2021, відсотки нараховувались у період з 07.12.2021 по 24.02.2022, тобто за 79 днів (14 днів строк кредиту, перебачений п. 1.4 Договору + 64 днів строк кредиту після автопролонгації).

Таким чином, розмір нарахованих процентів за Кредитним договором № № 5182705 від 07.12.2021становить 37525 грн (475 грн х 79 днів = 37 525 грн), що повністю узгоджується із розрахунком заборгованості, долученим позивачем до матеріалів справи.

Отже, сторони 07 грудня 2021 року обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами (погодили їх розмір) та відповідальність за порушення умов договору, а тому посилання заявника на те, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору, а право їх нарахування позивачем не підтверджено доказами суд до уваги не приймає.

Крім того, пунктом 4.2.3. кредитного договору від 07.12.2021 року передбачено право кредитодавця, а не обов`язок акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового кредиту на номер мобільного телефону, доказів такої пропозиції відповідач не надав, а тому доводи останнього про те, що оскільки позивач не надав суду доказів направлення йому такого текстового повідомлення споживачу дія кредитного договору не пролонгована, не ґрунтуються на умовах кредитного договору.

Свобода договору дозволяє сторонам визначати особливі (не типові) умови врегулювання правовідносин з дотриманням загальних вимог, необхідних для чинності договору (стаття 203 ЦК України)

Умови договору щодо автопролонгації не суперечать вимогам частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є чіткими, дозволяють спрогнозувати позичальнику наслідки неповернення боргу в межах 14 днів, а тому протилежні доводи віповідача, які також викладені у відзиві на позов, є теж неспроможними.

За таких обставин між сторонами продовжував дію кредитний договір від 07.12.2021 року, отже кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитом .

Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 квітня 2023 року, між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором, у тому числі стосовно відповідача ОСОБА_1 (а.с.а.с.24, 32).

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення повідомлення на електрону пошту F.ANDR/, зазначену при укладенні кредитного договору

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовані.

При цьому слід також зазначити, що статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набула права грошової вимоги до відповідача на суму 62 525 грн., яка складається з: 25 000 - заборгованість за основною сумою боргу, 37 525 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, відповідач розмір заборгованості не спростовував, доказів повернення тіла кредиту первісному чи новому кредитору ( позивачу) не надав, а тому позов в цій частині суд повністю задовольняє

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому, оскільки позов задоволено у повному обсязі, судовий збір з відповідача слід стягнути в розмірі 2 147,20 грн.

У позові ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» також просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до статті 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, представником позивача до суду надано ордер адвоката Столітнього М.М. на її надання ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», звіт про надання правової допомоги згідно Договору №10/07-2023 від 10.07.2023 р., рахунок на оплату по замовленню № 1301/27/10 від 27.10.2023, згідно яких адвокат Столітній М.М. надав, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло правову допомогу на суму 10 000 грн.

Представником відповідача у відзиві на позов зазначено про неспівмірність витрат на правову допомогу з огляду на типовість даної справи та її незначну складність.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

За таких обставин, враховуючи, що дана справа є незначної складності, розглядається у спрощеному позовному провадженні, не потребує значного часу на опрацювання судової практики, враховуючи обсяг надання послуг та виконаних робіт адвокатом, принципи співмірності, розумності та реальності витрат, заяву відповідача про їх зменшення, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» слід стягнути витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 18, 79-81, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 5182705 від 07.12.2021 в розмірі 62 525 грн. (25 000 - заборгованість за основною сумою боргу, 37 525 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 147,20 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3 000 (три тисячі) гривень. В іншій частині цих вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повне рішення складено 10.07.2024 року

СУДДЯ М.Є.Бойко