ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року

м. Харків

справа № 643/8856/24

провадження № 22-ц/818/3956/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2024 року у складі судді Власенко М.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року АТ «Таскомбанк» звернулася суду через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 92086,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 грудня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 підписано заяву № 1019023 щодо приєднання до публічної пропозиції банку на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», відповідно до умов якого відповідачу надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту, а саме надані кредитні кошти в сумі 50000,00 грн., з процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних зі строком користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, цільове призначення кредиту на споживчі потреби. Підписавши зазначену заяву, відповідач підтвердила, що приймає (акцептує) всі умови публічної пропозиції (оферти) АТ «Таскомбанк на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», яка розміщена разом з додатками, в т. ч., але не виключно, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту на сайті банку, і з якою вона ознайомлена, повністю згідна, зміст розуміє, положень якої зобов`язалася неухильно дотримуватися. Відповідач має поточний рахунок, який відкритий до заяви № 1019023 з номером кредитного договору № 002/13144189-SP. Відповідачу надано послугу кредитування рахунку та надані кредитні кошти, однак остання не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 25 жовтня 2023 року становить 92086,67 грн. та складається з: заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) у розмірі 47958,70 грн., заборгованості за процентами (в т. ч. простроченими) у розмірі 44127,97 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2024 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість станом на 25 жовтня 2023 року за заявою-договором № 002/13144189-SP від 14 грудня 2021 року у розмірі 47 958 грн 70 коп та судовий збір у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 59 коп.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з неї 11732,64 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не взято до уваги що відповідно до наданих банком доказів, заборгованість за договором кредиту дорівнює 11 732,64 грн, а не 47 958 грн 70 коп, як визначено судом. Тому стягненню підлягає заборгованість лише у доведеному розмірі.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у стягненні процентів, представником акціонерного товариства «Таскомбанк» подано апеляційну скаргу з мотивів його незаконності та необґрунтованості та порушення норм матеріального і процесуального права. Банк просив рішення суду в частині відмови у стягненні процентів в сумі 44127,97 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги акціонерного товариства «Таскомбанк» в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не повно встановлені обставини у справі та ухвалене рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Перед підписанням Заяви відповідачка ознайомилась із публічною пропозицією разом з додатками, в тому числі частиною 2 Публічної пропозиції, Тарифами, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, Паспортом споживчого кредиту, що розміщені на сайті Банку, посилання на примірник якої отримала в мобільному додатку «Sportbank» і з якою повністю згодна. Проект цієї Заяви та Публічна пропозиція відповідають наданим проектам. Тобто заяву - анкету було укладено у належній (письмовій) формі, в момент укладення договору між Банком та відповідачкою було досягнуто домовленості щодо Заяви/Договору про відкриття клієнту банківського рахунку, його обслуговування, тарифів та комісій Банку в цілому і щодо всіх його пунктів, якими передбачено умови його виконання. Відповідачка на момент укладення Договору не вважала його умови несправедливими, свідомо підписала Заяву та інші документи з метою подальшого отримання банківської карти та коштів/встановленого ліміту на ній для власних цілей, сума яких попередньо нею була погоджена. В межах проекту «Sportbank» відповідачці була видана банківська картка, тому вона сама вправі була вирішувати, коли і як використовувати наданий їй кредитний ліміт. ОСОБА_1 активно користувалася кредитною карткою, а також погашала кредитну заборгованість, про що свідчить розрахунок заборгованості та виписки про рух коштів по рахунку. Тому існують всі підстави для стягнення з неї заборгованості по нарахованим за користування кредитними коштами відсоткам.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 71 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга АТ « Таскомбанк» не підлягає задоволенню, а апеляційна скарги ОСОБА_1 підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не в повній мірі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості у розмірі 47958,70 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 14 грудня 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання анкети-заяви № 1019023 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту Sportbank. У даній заяві анкеті зазначені персональні дані ОСОБА_1 , натомість будь-яких інших відомостей, в тому числі щодо умов видачі кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати неустойки тощо, анкета-заява не містить.

З 14 грудня 2021 року ОСОБА_1 є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_1 , відкритого до заяви-анкети № 1019023 з номером кредитного договору № 002/13144189-SP від 14 грудня 2021 року, № картки НОМЕР_2 , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК».

Іншого договору, крім зазначеної анкети заяви, матеріали справи не містять.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договором № 002/13144189-SP від 14 грудня 2021 року, станом на 25 жовтня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 92086,67 грн., в тому числі 47958,70 грн. заборгованості за тілом кредиту (простроченим) та 44127,97 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Факт користування ОСОБА_1 грошовими коштами підтверджується також випискою по особовому рахунку за період з 14 грудня 2021 року по 25 жовтня 2023 року.

20 жовтня 2023 року АТ «ТАСКОМБАНК» направило ОСОБА_1 повідомлення-вимогу від 25.09.2023 № 159184/70 про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_1 розрахунку зоборгованості перед АТ «Таскомбанк», відповідачкою використано коштів з рахунку НОМЕР_1 47662,64 грн, та повернуто 35930,00 грн (а.с. 84-91).

На підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 подано електронну Довідку про залишок, заборгованість та рух коштів від 19.08.2024, видану АТ «ТАСКОМБАНК» та електронні квитанції №№ XPMH-2C13-E3T9-MA1H від 28 квітня 2023 року, 8CTE-16P7-8TXM-8940 від 9 травня 2023 року, 06H4-HTE7-MP7E-CE56 від 22 травня 2023 року, 6BXP-KAP7-0CHA-059K від 19 червня 2023 року, 0565- BC0B-08B0-PA64 від 10 липня 2023 року, 1B60-HH9M-PXME-3493 від 18 серпня 2023 року, B93C-39AE-E50K-19HA від 8 вересня 2023 року, 9HHXP848- B0C5-431X від 9 жовтня 2023 року, 372K-4CCT-7XM9-6MKB від 7 листопада 2023 року, 83KB-X56P-MME7-61M9 від 8 грудня 2023 року, 8CTM- 8T95-E47T-55B6 від 11 січня 2024 року, 5BTE-TB3M-C78C-48MX від 12 лютого 2024 року, 8P72-CTKP-MA82-9HMK від 29 лютого 2024 року, TC2P-6T2MB6M4- PAHX від 14 березня 2024 року, MXHE-E7MC-737K-7EMH від 7 квітня 2024 року.

Зазначені докази в сукупності з Випискою по особовому рахунку за період з 14.12.2021 по 25.10.2023, наданою позивачем, підтверджують повернення ОСОБА_1 , АТ «Таскомбанк» грошових коштів у сумі 35 960,00 гривень.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 , перед позивачем на момент звернення Банку складала 11 732,64 гривні грн. 64 коп (а.с. 84-109).

Позивач, обґрунтовуючи право нарахування відсотків, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором, посилався на умови публічної пропозиції (оферти) на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в АТ «Таскомбанк» при наданні банківських послуг щодо карткового продукту «Sportbank», як невід`ємну частину кредитного договору.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана публічна пропозиція разом з даною заявою-анкетою складають договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank».

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті530,631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Статтею 19 Закону України « Про споживче кредитування » встановлено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Так, вказана норма передбачає, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України « Про електронну комерцію ».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Електронний договір має включати всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_1 станом на 25.10.2023 року порушила умови кредитного договору, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 47958,70 грн та за відсотками в розмірі 44127,97 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України,за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція (оферта) Банку на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту Sportbank» і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в Банку, що розміщені на офіційному сайті позивача https://taskombank.ua/ та https://sportbank.com.ua/ неодноразово змінювалися самим АТ «Таскомбанк», у період - з дня виникнення спірних правовідносин до дня звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Публічну пропозицію (оферту) та Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб Банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані АТ «Таскомбанк» умови публічної пропозиції (оферти) на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту Sportbank» і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в Банку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в документі про умови кредитування, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг в Таскомбанку, надані банком Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 ( провадження № 14-131цс19).

Доводи апеляційної скарги АТ Таскомбанк наведених висновків суду не спростовують, посилання апелянта на те, що умови кредитування викладені в Тарифах, що свідчить про погодження всіх істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими.

В анкеті-заяві про приєднання до публічної пропозиції АТ Таскомбанк відсутні відомості про процентну ставку, строк дії Договору та умови повернення кредиту, тоді як Тарифи містять умови щодо кредитування (відкриття, обслуговування та закриття поточного рахунку; зарахування коштів на поточний рахунок; отримання готівки, розрахунки платіжною карткою; Умови обслуговування кредитної лінії/овердрафту в рамках продукту «Картка sportbank»; нарахування процентів на залишок коштів на рахунку, тощо).

Зазначене позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи, перевірити розрахунок заборгованості та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за процентами.

Разом з тим, анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру процентної ставки.

Тарифи та умови надання банківських послуг в Таскомбанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані позичальником.

Також, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Тарифи та у мови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Наданий банком розрахунок заборгованості станом на 25.10.2023 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

За таких обставин, надані банком Тарифи та у мови надання батьківських послуг в Таскомбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного ізвідповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначене позбавляє суд можливості перевірити розрахунок заборгованості та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

У зв`язку з цим судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про узгодження між сторонами умов кредитування. Посилання апелянта на те, що доказом приєднання позичальника до умов договору є факт використання ним кредитних коштів та часткове погашення заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми.

З огляду на зазначене, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову банку в частині стягнення процентів за користуванням кредитом.

Разом з тим, як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Заборгованість ОСОБА_1 , перед позивачем на момент звернення Банку дорівнює 11 732,64 гривні грн. 64 коп. (а.с. 84-109).

Врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті позивачу, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, проте помилився у визначені її розміру.

Відповідно до п.п. 1 3 ч.1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.

З огляду на зазначене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити, а рішення суду - в частині задоволення позову про стягнення заборгованості змінити, стягнувши на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість у сумі 11732,64 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги АТ «Таскомбанк» задоволені на 12,7 % , з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 307,64 грн. Також, з АТ «Таскомбанк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3168,49 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Таскомбанк» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2024 року змінити в частині розміру стягнутої суми.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість станом на 25 жовтня 2023 року за заявою-договором № 002/13144189-SP від 14 грудня 2021 року у розмірі 11732,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 307,64 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3168,49 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук