Справа № 729/236/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2024 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом Бобровицької міської ради ( як орган опіки і піклування ) в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

у с т а н о в и в:

Позивач Бобровицька міська рада як орган опіки і піклування ради в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_3 .

Свої вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України.

ОСОБА_2 довготривалий час перебувала на обліку сімей (осіб), що опинились у складних життєвих обставинах центру надання соціальних послуг Бобровицької міської ради. Працівниками центру систематично проводилася профілактична робота з відповідчкою, надавалася допомога у вирішенні соціально-побутових питань, формуванні відповідального батьківства, але зміни на краще не відбулися. ОСОБА_2 свідомо нехтувала порадами та консультаціями працівників соціальної сфери.

За час проживання на підвідомчій території Бобровицької міської ради відповідачка по справі безвідповідально ставилася до виконання батьківських обов`язків, не приділяла належної уваги розвитку та вихованню малолітнього сина. ОСОБА_2 регулярно на довготривалий час залишала малолітнього ОСОБА_3 на свою матір ОСОБА_4 та зникала у невідомому напрямку. Офіційно відповідачка ніде не працювала, вела невпорядкований спосіб життя.

Враховуючи всі обставини, на підставі статті 170 Сімейного кодексу України, виконавчим комітетом Бобровицької міської ради було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність відібрання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 , 2002 р.н., без позбавлення її батьківських прав.

05.10.2022 року згідно з рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області (справа № 729/266/22 2/729/166/22) ОСОБА_3 , 2019 р. н., було відібрано від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

01.02.2023 року згідно з рішенням виконавчого комітету Бобровицької міської ради від 30.01.2023 року № 33, дитину влаштовано у прийомну сім`ю ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 була повідомлена про місцеперебування її сина та неодноразово роз`яснено права та обов`язки щодо необхідності забезпечення участі у житті дитини, спілкуванні з нею. Акцентовано увагу на необхідності усунення причин, які перешкоджали належному вихованню дитини у біологічній родині, та вжиття заходів щодо повернення дитини у сім`ю упродовж одного року після прийняття судом рішення про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав.

За час перебування малолітнього ОСОБА_3 у прийомній сім`ї мати дитини, відповідачка по справі, сина не відвідувала, його життям не цікавилася, фінансову підтримку на його утримання не надавала. З письмових пояснень прийомної матері ОСОБА_6 , випливає, що за час перебування хлопчика у прийомній родині відповідачка по справі телефонувала 2 рази, обіцяла приїхати з подарунками, але та і не дотрималася слова. Малолітній ОСОБА_7 жодного разу не згадав біологічну матір. Мамою та татом називає прийомних батьків.

Враховуючи особу відповідачки, повну відсутність зацікавленості у подальшій долі дитини, невідвідування сина у прийомній родині, ігнорування спроб соціальних працівників допомогти подолати складні життєві обставини, а також, що повернення дитини у сім`ю може, з великою ймовірністю, призвести до завдання шкоди здоров`ю дитини, єдиним способом захисту її інтересів є позбавлення батьківських прав матері дитини, передача її під нагляд органу опіки та піклування з подальшим влаштуванням дитини у сімейні форми виховання.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні просила підмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обгрунтувала тим, що свого сина вона народила в дуже молодому віці, тому залишила його на виховання своєї матері. Після того, як відібрали дитину, вона один раз приїздила до дитини , але дитина на контакт не пішла.Вона бажає, щоб дитина проживала з нею і для цього вона створить всі умови. За ввесь час перебування дитини у прийомній сім"ї, вона її життям, здоров"ям та матеріальним забезпеченням не цікавилася, чому пояснити не може, аліментів не сплачує.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , пояснили, що ОСОБА_2 самоусунулася від догляду та виховання дитини. Свідки вважають, що залишення дитини з матір`ю на даний час становитиме небезпеку для її життя та здоров`я. ОСОБА_6 пояснила, що за час проживання у їх сім`ї дитини, ОСОБА_2 , один раз приїздила до дитини , при цьому дитина на контакт не пішла, з днем народження сина не ОСОБА_9 , матеріальної допомоги не надавала.

Вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого Бобровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області 31.07.2019 (а.с.5).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 17.11.2022 року № 6, виданого Бобровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми ), відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України(а.с.7).

Відповідно до копії рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05.10.2022 року по справі № 729/266/22, ОСОБА_3 , 2019 р.н., було відібрано від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини(а.с.8-11).

Згідно копії рішення виконавчого комітету Бобровицької міської ради від 01.12.2022 року № 343 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» ІНФОРМАЦІЯ_2 малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування(а.с.12).

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Бобровицької міської ради від 30.01.2023 року № 33 «Про довлаштування дитини до прийомної сім`ї», ОСОБА_3 влаштовано у прийомну сім`ю ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Копією листа служби у справах дітей до ОСОБА_2 від 06.02.2023 року № 15-17/44 підтверджується, що ОСОБА_2 була повідомлена про місцеперебування її сина та неодноразово роз`яснено права та обов`язки щодо необхідності забезпечення участі у житті дитини, спілкуванні з нею. Акцентовано увагу на необхідності усунення причин, які перешкоджали належному вихованню дитини у біологічній родині, та вжиття заходів щодо повернення дитини у сім`ю упродовж одного року після прийняття судом рішення про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав(а.с.15).

Відповідно до копії листа відділу бухгалтерського обліку, звітності та господарських питань від 15.12.2023 року № 239-12/23 за період з 02.06.2022 року до моменту подання позовної заяви від ОСОБА_2 аліменти не надходили(а.с.16).

Копією рішення виконавчого комітету Бобровицької міської ради від 22.12.2023 року № 505, затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , 2002 року народження, батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , 2019 року народження(а.с.17-18).

Згідно з характеристикою виконавчого комітету Великодимерської селищної ради від 05.12.2023 року № 205, ОСОБА_2 проживає разом із співмешканцем у родині його батьків за адресою: АДРЕСА_2 , на даний час не працює, по місцю проживання характеризується задовільно(а.с.19).

Згідно копії повідомлення центру надання соціальних послуг Бобровицької міської ради від 29.11.2023 року, за час перебування ОСОБА_3 у прийомній сім`ї ОСОБА_5 , його мати, ОСОБА_2 сина не навідувала та його життям не цікавилась, не телефонувала, не вітала дитину з днем народження, фінансову підтримку не надавала(а.с.20).

Відповідно до копії пояснень прийомної матері ОСОБА_6 , остання підтверджує факт неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків. З її письмових пояснень, випливає, що за час перебування хлопчика у прийомній родині відповідачка по справі телефонувала 2 рази, обіцяла приїхати з подарунками, але та і не дотрималася слова, малолітній ОСОБА_3 жодного разу не згадав біологічну матір, мамою та татом називає прийомних батьків(а.с.21-22).

Згідно до копії акту обстеження умов проживання від 04.12.2023 року служби у справах дітей та сім`ї Великодимерської селищної ради, умови проживання ОСОБА_2 задовільні, в помешканні наявні -електро, -газо, -водопостачання, квартира прибрана та мебльована. ОСОБА_2 заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина(а.с.23)

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 61-14351 св 21 зроблено висновок, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Таким чином , суд дійшов висновку, що відповідачка безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини та її матеріального забезпечення.Вона свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини.

Протягом розгляду справи відповідачка для себе належних висновків не зробила, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинила.

Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні відповідачкою її малолітнього сина, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що відповідачка намагалася виконувати батьківські обов`язки.

Відповідачка вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дитини, сплати аліментів, оскільки матеріальної допомоги на утримання дитини , яка перебуває у прийомній сім"ї не надає , аліментів не сплачує .

На переконання суду позбавлення батьківських прав відповідачки відносно малолітнього сина не зашкодить інтересам дитини, його подальшому вихованню та утриманню.

Отже, належними доказами доведено, що ОСОБА_2 належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, тривалий час життям дитини не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклується про фізичний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Повернення дитини до матері буде небезпечним для її життя та здоров`я, а тому, суд приходить до висновку про винну поведінку відповідачки та її ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини та необхідність позбавлення її батьківських прав.

На підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому суд у порядку ст. 141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 164, 165 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги Бобровицької міської ради( як орган опіки і піклування ) в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.І. Бойко