ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/31511/23

Провадження № 22-ц/4820/947/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Талалай О.І., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: представник апелянта Мороз Т.М. ,

представник позивача адвокат Кащенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2024 року (суддя Палінчак О.М.) за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 21.09.2021 року стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 800000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 49342,50 втраченого заробітку та доходів, 82100,00 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу в кримінальній справі, а всього 931442,50 грн.

З метою виконання вказаного судового рішення ОСОБА_2 25.10.2021 року надав до Державної казначейської служби України виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі №686/17371/20 про стягнення з Державного бюджету України на його користь коштів в розмірі 931442,50 грн.

20 червня 2023 року Державна казначейська служба України виконала постанову Хмельницького апеляційного суду від 21.09.2021 та перерахувала на картковий рахунок позивача кошти в розмірі 931442,50 грн.

Посилаючись на те, що оскільки судове рішення про відшкодування шкоди не було виконане протягом трьох місяців з дня отримання виконавчого листа, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на його користь 39120,50 грн., що становлять три відсотки річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 25.01.2022 до 19.06.2023 року включно та 285981,33 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2024 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 39120,59 грн., що становлять три відсотки річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 25 січня 2022 року до 19 червня 2023 року включно, та 285981,33 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період, а всього 325101,92 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення - способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання цього зобов`язання.

Приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Орган виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців з дня отримання виконавчого листа не перерахував кошти за рішенням суду, а тому стягувачу слід компенсувати три відсотки річних в розмірі 39120,59 грн., інфляційні втрати -285981,33 грн за період з 25.01.2022 року по 19.06.2023 року.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що ДКС України здійснила перерахування коштів на користь позивача в розмірі 931442,50 за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 у порядку черговості надходження виконавчого листа та в межах бюджетних призначень, а отже виконання рішення суду у справі №686/17371/20 здійснено ДКС України з неухильним дотриманням вимог законодавства, зокрема принципу цільового використання бюджетних коштів.

Апелянт звертає увагу суду, що Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 не передбачає строку для виконання рішень суду про відшкодування шкоди з державного бюджету та нарахування трьох відсотків річних, інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення. Проте законодавством визначено, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

На думку апелянта, оскільки законодавство не визначає механізм відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, не передбачає строку виконання судових рішень про відшкодування шкоди з Державного бюджету України, то, відповідно, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта Мороз Т.М. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник позивача Кащенко В.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 21.09.2021 року у справі № 686/17371/20 рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12.05.2021 року змінено, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 800000,00 грн., 49342,50 грн. втраченого заробітку та доходів, 82100,00 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу в кримінальній справі, а всього 931442,50 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, та проти чого не заперечували сторони, що з 25 жовтня 2021 року перебував на виконанні у Державній казначейській службі України виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду по справі №686/17371/20 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 931442,50 грн.

Із інформації про рух коштів за рахунком ОСОБА_2 в АТ «ПУМБ» вбачається, що кошти в розмірі 931442, 50 грн. перераховано позивачу на його рахунок 20 червня 2023 року.

У разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI) встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Ні Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР, ні Закон № 4901-VI не обмежують дію статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.

У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №686/7081/21 від 03 жовтня 2023 року за подібними правовідносинами.

У справі що переглядається, з 25 жовтня 2021 року на виконанні у Державній казначейській службі України за КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» перебуває виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про стягнення з Державного бюджету на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 931442,50 грн. (справа №686/17371/20).

Три місяці для виконання рішення суду у справі № 686/17371/20 сплинуло 25 січня 2022 року. Тому днем початку прострочення держави-боржника та нарахування 3% річних й індексу інфляції за частиною другою статті 625 ЦК України є 26 січня 2022 року, а днем завершення - 19 червня 2023 року (переддень повного виконання рішення суду у справі №686/17371/20).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з держави-боржника на користь позивача 39 120,59 грн. 3% річних, та 285981,33 грн. інфляційних втрат за час прострочення грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат і процентів від простроченої суми, а також про незастосування норм ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин, суперечать вимогам закону, а тому підлягають відхиленню.

Посилання Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в інших справах є безпідставними, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 травня 2024 року.

Судді: Т.О. Янчук

О.І. Талалай

О.І. Ярмолюк