У Х В А Л А

21 червня 2024 року

м. Київ

справа № 643/4158/18

провадження № 61-2843ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чорний Геннадій Олексійович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що 24 грудня 1993 року сторони уклали шлюб, а з грудня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. На час подання до суду цього позову про поділ майна подружжя, відповідач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу.

У період шлюбу придбано: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 ; автомобіль марки Chery Amulet, 2007 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак - НОМЕР_2 , який зареєстровано на ім`я ОСОБА_1

Придбаним автомобілем постійно користувався відповідач і на теперішній час автомобіль перебуває у нього.

Оскільки варіантів поділу однокімнатної квартири немає та її проживання у квартирі з відповідачем є неможливим, а автомобіль є неподільною річчю, яким користується відповідач, позивач просила суд: визнати за ОСОБА_2 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Chery Amulet, 2007 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак - НОМЕР_2 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) частки майна дружини та чоловіка є рівними, а позивач заявила вимоги про визнання права власності за нею на спірну квартиру в цілому та права власності спірного автомобіля за відповідачем, тому суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вирішуючи справу, суд першої інстанції правильно встановив, що і квартира і автомобіль, які є предметом спору у цій справі, належать до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, як придбані під час шлюбу сторін, що сторонами у справі не оспорюється, проте свої висновки про відмову у позові ОСОБА_2 про поділ майна подружжя всупереч вимог статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд належним чином не обґрунтував, мотивувавши рішення лише тим, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, що є підставою для зміни судового рішення у мотивувальній частині з викладенням її у наступній редакції.

ОСОБА_2 заявила вимоги про визнання за нею права власності на квартиру та визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль у порядку поділу спільного майна подружжя, що передбачає припинення права іншого співвласника на частку у спірному майні.

При цьому, у порушення вимог частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України, частини другої статті 364, статті 365 Цивільного кодексу України своєї згоди на одержання грошової компенсації її частки у праві власності на спірний автомобіль та її стягнення з відповідача в установленому законом порядку ОСОБА_2 не заявляла та підстав для припинення права ОСОБА_1 на частку у спірній квартирі не довела й відповідної грошової компенсації вартості його частки у квартирі на депозитний рахунок суду не внесла, що виключає задоволення заявлених нею позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , однак викладає мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.

26 лютого 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чорний Г. О., засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанцій скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року та залишити в силі рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 рокукасаційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чорний Г. О., продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги, встановлений ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 року.

Вимоги ухвали Верховного Суду від 03 травня 2024 року заявник виконав.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження мотивовано тим, що розгляд справи у суді апеляційної інстанції відбувся за відсутності ОСОБА_1 , не повідомленого про місце, дату і час судового засідання. Відповідач взагалі не знав про перегляд цієї судової справи Полтавським апеляційним судом. Про існування постанови Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року ОСОБА_1 дізнався 14 лютого 2024 року із зустрічної позовної заяви колишньої дружини ОСОБА_2 у іншій цивільній справі № 643/17981/18. Копію постанови Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року ОСОБА_1 не отримував, що підтверджується матеріалами цивільної справи № 643/4158/18, із якими ознайомився представник ОСОБА_1 , адвокат Чорний Г. О. Касаційна скарга подана заявником 26 лютого 2024 року, тобто протягом тридцяти днів з дня, коли ОСОБА_1 дізнався про існування оскаржуваного судового рішення.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними, тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року підлягає задоволенню.

У частині першій статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

- справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

- справи про розірвання шлюбу.

Предметом позову у справі № 643/4158/18 є вимоги майнового характеру - про поділ майна подружжя, а саме, квартири та транспортного засобу, загальна вартість яких складає 482 061,50 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 3 028,00 грн.

Ціна позову у справі № 643/4158/18 складає 482 061,50 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн * 250 = 757 000,00 грн).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

З матеріалів касаційного провадження та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року відкрито провадження у справі № 643/17981/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю. Розгляд справи № 643/17981/18 триває.

ОСОБА_1 зазначає, що Полтавський апеляційний суд змінивши мотивувальну частину рішення Московського районного від 30 вересня 2021 року у справі № 643/4158/18 та зазначивши в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, що «квартира АДРЕСА_2 є спільною власністю подружжя, що не заперечується самими сторонами», суд апеляційної інстанції позбавив заявника можливості надавати докази у іншій цивільній справі № 643/17981/18 за позовом ОСОБА_1 про визнання спірної квартири особистою приватною власністю, яка розглядається у Московському районному суді м. Харкова.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи(підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судове рішення у цій справі підлягає касаційному оскарженню.

У частині другій статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції заявник зазначає, що розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 , не повідомленого про місце, дату і час судового засідання. Відповідач взагалі не знав про перегляд цієї судової справи Полтавським апеляційним судом, не отримував копій апеляційної скарги, ухвали про відкриття апеляційного провадження та жодних судових повідомлень про час та місце судових засідань (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, зокрема містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

З огляду на викладене касаційний суд дійшов висновку про відкриття касаційного провадження у малозначній справі та витребування матеріалів справи.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чорний Геннадій Олексійович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року.

Витребувати з Московського районного суду м. Харкова цивільну справу № 643/4158/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Надіслати учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. С. Олійник

І. М. Фаловська