Справа № 629/1325/24
Номер провадження 2/629/524/24
09.04.2024 Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Попова О.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Саченко К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лозова Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -
Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Лозівським філіалом Харківської товарної біржі, 19 листопада 1998 року, за №645, предметом якого є 1/2 частина житлового будинку з відповідними надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що між нею та ОСОБА_2 було укладено в Договір купівлі-продажу, про визнання дійсним якого вона просить. Договір купівлі-продажу було зареєстровано Лозівським філіалом Харківської товарної біржі 19.11.1998 року за №645 та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 19.11.1998 року, номер запису 4279, в книзі №26. Реєстрація договору купівлі-продажу житлового будинку на товарній біржі здійснювалась на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (п.9 договору). В даний час вона, як власник житлового будинку, звернулась до нотаріальної контори, де мала намір продати належний їй будинок. При перегляді документів нотаріусом було зазначено, що вона є власником житлового будинку, 1/2 частина якого належить їй на підставі договору купівлі-продажу, який був зареєстрований Лозівським філіалом Харківської товарної біржі, що на даний час суперечить вимогам ст. 227 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року та ст. 657 Цивільного Кодексу України. Для упорядкування правовстановлюючих документів на житловий будинок, їй необхідно в судовому порядку визнати договір купівлі-продажу будинку дійсним.
Представник позивачки у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
19.11.1998 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу №645, предметом якого є 1/2 частина житлового будинку літ. «А1» з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано Лозівським філіалом Харківської товарної біржі 19.11.1998 року за №645 та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 19.11.1998 року, номер запису 4279, в книзі №26, що підтверджується копією договору та довідкою КП «Житлова управляюча компанія».
Реєстрація вказаного договору купівлі-продажу здійснювалась на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (п. 9 договору).
Крім того, реєстрація права власності на ім`я позивачки на 1/2 частину житлового будинку була проведена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2019 за індексним номером 187670664.
Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належить позивачці на підставі нотаріально посвідченого договору дарування 1/2 частини житлового будинку від 22.11.2021, за реєстром №3510.
В даний час позивач звернулась до нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Оскільки договір було укладено у 1998 році, то до цих правовідносин має бути застосовано законодавство, яке діяло на той час, тобто Цивільній Кодекс УРСР 1963 року.
Згідно ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Отже, спеціальним законом не встановлено обов`язкової вимоги щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які були укладені за результатами проведення біржового аукціону та зареєстровані на біржі.
Згідно п. 1.1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб", затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 (в редакції чинній на час укладення договору), передбачено, що державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності.
Згідно з тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 7 лютого 2002 року, підприємства бюро технічної інвентарізації здійснюють державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від01.07.2004 за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Судом встановлено, що позивачка, керуючись законодавством, яке діяло на момент укладення спірного договору купівлі-продажу, повністю виконала умови договору купівлі-продажу та зареєструвала вказаний договір, який був посвідчений біржею, а не нотаріусом, в бюро технічної інвентаризації, що не суперечило вимогам законодавства, яке існувало на момент укладення такого договору, а тому суд вважає, що спірний будинок був набутий в уставленому законом порядку та є власністю позивача.
Крім того, чинне законодавство України передбачає особливий порядок захисту права власності. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося, продавець отримав кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на будинок, а тому є підстави вважати даний договір дійсним.
З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що позивачкою надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Лозівським філіалом Харківської товарної біржі 19 листопада 1998 року за №645.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Лозівська міська територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області, адреса: Харківська область, м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого, 1, .

Суддя Олексій ПОПОВ