Провадження №22-ц/824/1973/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Університет економіки та права «КРОК» про стягнення невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року вищевказаний позов залишено без розгляду у зв`язку з тим, що:

1. позивачем не було зазначено суми, які він просить стягнути;

2. позивачем не зазначена сумарна ціна позову;

3. позивачем не було сплачено судовий збір;

4. позивачем не було надано до суду належних доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій наданих до суду документів.

Позивач направив до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначив, що ним зроблено попередній розрахунок середньої заробітної плати в додатку № 9 до позовної заяви, при цьому конкретизувати розмір сум, які він просить стягнути, є неможливим через відсутність статусу премії, яка має бути використана при розрахунку середньої заробітної плати. Позивач зазначив, що із урахуванням категорії справи та позовних вимог, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір». Щодо надання копій позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 177 ЦПК України, зазначив, що правила подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових відносин.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року вищевказану позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 12 грудня 2022 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказує, що суд помилково дійшов висновку про повернення позовної заяви та просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що 21.12.2022 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, з якої вбачається, що позивачем недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 12 грудня 2022 року, усунуто не було.

Не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою, апелянт в апеляційній скарзі з посиланням на ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» зазначив, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, відтак у даному випадку позивач звільнений від сплати судового збору. Посилання суду першої інстанції на позицію Верховного Суду, висловлену у справах №728/2955/18 від 10 січня 2019 року, №910/4518/16 від 30 січня 2019 року та №761/9584/15- від 26 червня 2019 року не є доречним, оскільки в тій справі предметом спору було стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а не стягнення невиплаченої заробітної плати (вихідна допомога; відпустка за серпень-вересень, невикористана відпустка; лікарняний за листопад 2021 року тощо, які входять до структури заробітної плати), як вбачається із змісту позовної заяви позивача. Тому поняття «стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні» та «стягнення невиплаченої заробітної плати» не є тотожним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими твердженнями апелянта. В позовній заяві апелянт просив суд стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату у повному обсязі: вихідну допомогу; відпускні за серпень-вересень; невикористану відпустку та лікарняний. Вказані види виплат включаються в поняття заробітна плата, а у відповідності до положень ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» за подання позову про їх стягнення судовий збір не сплачується.

Погоджується колегія суддів апеляційного суду й з твердженням апелянта стовно того, що поданні копій не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, що прямо передбачено нормами процесуального закону, зокрема ч. 2 ст. 177 ЦПК України.

В той же час колегія суддів апеляційного суду не погоджується із доводами апелянта стосовно інших недоліків інших недоліків позовної заяви, які були встановлені судом першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що одним з таких недоліків суд зазначив те, що позивачем не було визначено ціну позову. Апелянт вказував, що не має можливості визначити ціну позову, оскільки у нього відсутні дані для обрахунку середнього заробітку. При цьому позивач, хоча в тексті позову і наводить норму ст. 117 КЗпП, в той же час вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не заявляє. За таких умов, доводи апелянта в цій частині не відповідають матеріалам справи.

Крім того позивач, заявивши вимогу про стягнення вихідної допомоги, відпускних, компенсації за невикористану відпустку та лікарняний, тим не менш їх конкретний розмір не зазначив. За таких умов позиція суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованою.

З огляду на вищевказане, оскільки позивачем не було належним чином усунуто всі недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходька