У Х В А Л А

27 червня 2024 року

м. Київ

права № 489/4308/20

провадження № 61-4313ск24

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2023 року позов частково задоволено.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 2 708 867,22 грн, що складається з: суми боргу - 2 526 393,58 грн, інфляційних втрат - 76 297,07 грн, 3 % річних - 1 061 77,15 грн.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 10 387,46 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023 року залишено без змін.

Відновлено виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023 року, яке зупинене ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 02 лютого 2024 року.

21 березня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року залишено без руху та надано для усунення недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, а саме, запропоновано подати до суду касаційної інстанції нову редакцію касаційної скарги з належним обґрунтуванням пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, на який заявник посилається, як на підставу касаційного оскарження судових рішень.

Заявнику роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Копія ухвали Верховного Суду від 11 квітня 2024 року надсилалася на адресу ОСОБА_1 двічі - 25 квітня та 20 травня 2024 року. Однак, 14 травня та 13 червня 2024 року копія ухвали повернулася до суду без вручення.

Згідно із частиною першою статті 44 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини (зокрема, у справі «Пономарьов проти України») сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 393 ЦПК України питання про залишення касаційної скарги без руху суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги. Питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.

Отже, ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали Верховного Суду від 11 квітня 2024 року, а тому подану нею касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року необхідно визнати неподаною та повернути.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 44, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, визнати неподаною та повернути.

Копію ухвали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко