Провадження №2/523/1526/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"23" травня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря - Іванченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 523/16411/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Пересипська (Суворовська) районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, яким просить:

-визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що він ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб. Від шлюбу в них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наразі, в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №523/15307/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. З початку воєнного стану в України, а саме на початку 2022 року, відповідач ОСОБА_2 виїжджала до Австрії разом з спільними дітьми, де вони перебували майже півроку. Після чого повернулись, оскільки старша донька дуже хотіла повернутися до батька, додому. Вже наразі в 2023 році, відповідач разом з молодшим сином виїхали до Іспанії, натомість, як спільна неповнолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишалась проживати разом із ним за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 . На теперішній час, йому стало відомо, що у його дружини з`явився чоловік в Австрії, та вона має намір розірвати шлюб та виїхати до нього з дітьми. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, у них з відповідачкою виник спір саме відносно визначення місця проживання спільної неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , оскільки він не згоден із тим щоб його рідна донька, якій вже виповнилося тринадцять років, яка навчається у гімназії, професійно займається волейболом, яка є патріотом своєї країни, виїжджала до іншої країни та мешкала окремо від нього. Неповнолітня донька у своєму віці має та може самостійно висловлювати свою думку з приводу того, з ким саме хоче проживати та в якому місці, і у повному обсязі підтримує його думку, бажаючи проживати спільно із ним як з батьком в Україні. В свою чергу, він як батько дитини робить усе необхідне для життя та розвитку доньки, створює усі необхідні умови, піклується про неї щодня, забезпечую усім необхідним для щасливого та повноцінного життя дитини її віку. Сам він займається підприємницькою діяльністю, отримує постійний та добрий дохід, який дозволяє йому забезпечувати доньку усім необхідним для її віку та розвитку. Він не зловживає спиртними напоями, за місцем роботи та проживанням характеризуюсь позитивно, гарно ставиться до своєї доньки та забезпечує її батьківською любов`ю. За таких умов, він вважає, що спільній з відповідачкою донці краще буде із ним, враховуючи її прихильність та ставлення до нього. Усі вищевикладені обставини є основною підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. Разом з тим зазначає, що він не буде чинити перешкоди для спілкування відповідачки з донькою.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.09.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2024 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.04.2024 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, інформацію, щодо виїздів з території України та в`їздів на територію України громадянки України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву відповідно до якої просив розглянути справу у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило. 08.12.2023 року на електронну пошту суду надійшла сканована заява, згідно якої ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення позову, однак суд не приймає наведену заяву як таку, що надійшла від ОСОБА_5 , оскільки ця заява надійшла не через електронний суд, або до канцелярії суду, з її підписом. Ідентифікувати, за наведених обставин, що заява надійшла саме від ОСОБА_2 , та що на заяві саме її підпис, судом не передбачається можливим.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради не забезпечив участь свого представника до судового засідання, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Листом від 14.02.2024 №01-05-8/2004вх заступник голови Пересипської районної адміністрації Т.Тормоса просила розглянути справу за відсутності третьої особи, та прийняти рішення із урахуванням прав та інтересів дитини. Органом опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, на виконання своїх повноважень, підготовлено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3

Малолітня ОСОБА_3 , з`явившись до судового засідання для висловлення своєї думки, з приводу визначення місця її проживання з батьком, зазначила, що бажає проживати з батьком, з яким вона проживає більше пів року. Раніше, до війни, вони проживали всі разом, однією сім`єю, у неї є молодший брат. Періодично, по телефону, вона спілкується з матір`ю та братом, мати каже що подорожує Європою. Після початку війни, вона з матір`ю та братом виїхали до Австрії, та проживали там, однак їй там не сподобалось, вона хоче жити в Україні разом із батьком. Мати має намір повернутися в Австрію для проживання, однак вона не бажає їхати з матір`ю, хоче залишитись із батьком, вона в Україні здобуває освіту, у неї тут друзі.

Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та ухвалення рішення.

Судом встановлено, що 26 липня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області було зроблено відповідний актовий запис №223.

Від шлюбу у сторін народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 донька ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 виданого Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 403.

Також від шлюбу у сторін народився ІНФОРМАЦІЯ_7 син ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серія НОМЕР_4 виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 3192.

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.10.2023, справа № 523/15307/23, шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії закордонного паспорту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається перетин нею державного кордону України.

Відповідно до наданої відповіді, на виконання ухвали суду з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16.04.2024 року, щодо перетину державного кордону України, вбачається, що гр. ОСОБА_2 систематично перетинає державний кордон України у різних напрямках.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.02.2024р, третя особа вважає доцільним визначити місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з батьком ОСОБА_1 .

У вказаному Висновку зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до довідки від 20.11.2023 № ДА00-000001 ОСОБА_1 працює в ТОВ «ДАКІР» з 27.04.2017, займає посаду - директор, має стабільний дохід. Згідно з характеристикою, наданою ТОВ «ДАКІР» на директора ОСОБА_1 , за період з 26.04.2017 по теперішній час ОСОБА_1 зарекомендував себе високопрофесійним керівником, фахівцем своєї справи. Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 540 від 18.12.2023, наданої ПП «Медичні профогляди № 1» серія 10ЯЯЯ № 058553, у ОСОБА_1 протипоказань для опіки дитини не виявлено.

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України № ВР-001792359 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на території України станом на 22.11.2023, незнятої чи непогашеної судимості не має.

Відповідно до характеристики від 30.11.2023 року наданої Одеським ліцеєм № 7 Одеської міської ради Одеської, ОСОБА_3 є ученицею 7-Г класу, навчається в закладі з першого класу (2018 рік). Рівень досягнень високий. Неодноразово нагороджувалася Похвальним листом. ОСОБА_6 зростає в турботливій родині. Взаємини між батьками і донькою довірливі, відкриті, засновані на взаємоповазі, співпереживанні. Малолітня ОСОБА_3 , розповіла та надала письмові пояснення, в яких зазначила, що їй подобається жити з батьком в м. Одесі і вона не хоче нічого змінювати. Батько завжди підтримує її, піклується нею. Життя з батьком комфортне. Мати малолітньої, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» судимості не має. В поясненнях від 09.01.2024, ОСОБА_2 зазначає, що не заперечує щоб малолітня донька ОСОБА_3 , проживала з батьком, ОСОБА_1 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а також, щоб батько вирішував всі питання, що стосуються доньки. На даний час, ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає у подруги за адресою: АДРЕСА_3 , та найближчим часом виїжджає на постійне місце проживання до Австрійської Республіки. Спеціалістами Служби з метою обстеження житлово-побутових умов проживання, здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . З`ясовано, що ОСОБА_1 проживає з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У дитини власна окрема мебльована кімната. Батьком створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини.

Здійснити вихід для проведення оцінки потреб сім`ї/особи за адресою проживання матері, ОСОБА_2 не виявилося можливим, на телефонні дзвінки за номером НОМЕР_5 , що були здійснені 22.01.2024, 23.01.2024 та 24.01.2024, ніхто не відповідав.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), зроблено висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.

Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява №2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: "питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства".

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що на дату подачі позовної заяви між сторонами існував спір щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на той час виповнилось 13 років.

Наразі, дитина проживає разом із батьком ОСОБА_1 , та має із ним тісний контакт та взаємозв`язок.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, а також поясненнями самої дитини ОСОБА_3 , думка якої була з`ясована у судовому засіданні.

Судом встановлено обставини, які характеризують як батька так і матір дитини.

Батько малолітньої, ОСОБА_1 , працює в ТОВ «ДАКІР» з 27.04.2017, займає посаду директора, має стабільний дохід. Згідно з характеристикою, наданою ТОВ «ДАКІР» на директора ОСОБА_1 , за період з 26.04.2017 по теперішній час ОСОБА_1 зарекомендував себе високопрофесійним керівником, фахівцем своєї справи. Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 540 від 18.12.2023, наданої ПП «Медичні профогляди № 1» серія 10ЯЯЯ № 058553, у ОСОБА_1 протипоказань для опіки дитини не виявлено.

Мати малолітньої, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» судимості не має. В поясненнях від 09.01.2024, на які міститься посилання у Висновку органу опіки та піклування, ОСОБА_2 зазначає, що не заперечує проти того щоб малолітня донька ОСОБА_3 проживала з батьком, ОСОБА_1 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а також, щоб батько вирішував всі питання, що стосуються доньки. На даний час, ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає у подруги за адресою: АДРЕСА_3 . Доказів того, що мати дитини офіційно працює, матеріали справи не містять. Мати має намір виїхати проживати до Австрії, систематично перетинає державний кордон України у різних напрямках.

Відповідно до копії закордонного паспорту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається перетин нею державного кордону України.

Відповідно до наданої відповіді, на виконання ухвали суду з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16.04.2024 року, щодо перетину державного кордону України, вбачається, що гр. ОСОБА_2 систематично перетинає державний кордон України у різних напрямках.

З огляду на викладене, у судовому засіданні встановлено, що мати дитини ОСОБА_2 має намір переїхати на проживання до Австрії, зокрема вона надала такі пояснення органам опіки та піклування в поясненнях від 09.01.2024. До судового засідання ОСОБА_2 жодного разу не з`явилась.

Верховний Суд наголошує на тому, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі.

Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20).

У постанові від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20) Верховний Суд уже викладав висновок про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

За правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), слід відступити від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

З огляду на викладене, суд вважає що у даному випадку, за обставин існування спору між сторонами на дату подачі позову, не з`явлення ОСОБА_2 до судового засіданні, відсутності доказів тому, що між сторонами не залишилось неврегульованих питань щодо місця проживання дитини, право ОСОБА_1 на визначення місця проживання дитини з ним, підлягає судовому захисту.

Суд констатує, що ОСОБА_1 належним чином виконує обов`язок щодо виховання дитини, зворотного суду не доведено. Доказів неналежного ставлення батька до виховання дитини суду не надано.

Дослідженні в судовому засіданні докази вказують на те, що відносини з дитиною у батька будуються на доброзичливій основі, батько забезпечує всі умови для розвитку дитини.

Суд також приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, за яким визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 буде відповідати найкращим інтересам дитини. Наведений висновок відповідає положенням чинного законодавства України та інтересам дитини.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме: добросовісне виконання батьком ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, намір матері дитини переїхати на проживання до Австрії, бажання дитини залишитись в Україні разом із батьком, суд приходить до висновку про те, що проживання дитини з батьком якнайкраще відповідає інтересам дитини та забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, оскільки неповнолітня ОСОБА_3 постійно проживає з батьком, з яким у неї встановлений дуже тісний емоційний контакт (прив`язаність), а тому, якщо дитина потрапить в інше середовище, де буде змінено її щоденне та комфортне життя, вона отримає сильний стрес, що призведе до психологічної травми, яка може негативно вплинути на подальший всебічний розвиток та психоемоційний стан дитини.

Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, що фактично приведе до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на неї. Малолітня дитина, яка проживає в атмосфері любові, турботи, захисту, а тому вагомі підстави для зміни місця її проживання відсутні.

Також судом не встановлено, що батьком дитини веде себе аморально та своєю поведінкою може зашкодити розвитку дитини.

Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким вона буде проживати. При цьому варто зазначити, що у цій справі не вирішується питання про розлучення матері з донькою, оскільки вона не обмежується у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Більше того, виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дитиною, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини на дату подачі позову, який становив 13 років, її бажання проживати з батьком на території України, систематичний перетин матір`ю кордону України та намір залишитись проживати в Австрії, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Пересипська (Суворовська) районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 10.06.2024р., у зв`язку із тривалою відсутністю в суді світла та інтернета.

Суддя: К.О. Далеко