Провадження № 2/205/455/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Данчула К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення борів» Грибанов Д.В. звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 липня 2019 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №00-384643, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать п.п. 7.10 та п. 8 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті на умовах, передбачених кредитним договором, а позичальник зобов`язується одержати і повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. Згідно із п.п. 2.2. п. 2 кредитного договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника, емітовану банком України. Відповідно до п.п. 7.2. кредитного договору, позичальник підтверджує, що йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року, ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» та ознайомлений з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Качай Гроші», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, повний текст яких розміщений на сайті https://kachay.com.ua/. Зазначені правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію необхідну для укладення договору. 22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №22122022/22, у відповідності до умов якого ТОВ «Качай Гроші» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Качай Гроші» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно з п.п. 2.1., 2.2. договору факторингу, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. З дати відступлення прав вимоги, клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно Реєстру боржників та набуває всіх прав за ним. Відповідно до Реєстру боржників від 22 грудня 2022 року до договору факторингу №22122022/22 від 22 грудня 2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 820 грн., з яких: 6 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 600 грн. - сума заборгованості за звичайними відсотками; 8 220 грн. - сума заборгованості за простроченими відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача (22 грудня 2022 року) позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, а відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №00-384643 в розмірі 17 820 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №00-384643 в розмірі 17 820 грн., з яких: 6 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 600 грн. - сума заборгованості за звичайними відсотками; 8 220 грн. - сума заборгованості за простроченими відсотками, а також понесені судові витрати.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з призначенням судового засідання.

15 грудня 2023 року представником відповідача ОСОБА_2 в системі «Електронний суд» було сформовано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в обґрунтування зазначивши, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» мотивовані тим, що 31 липня 2019 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №00-384643, підписаний електронним підписом ОСОБА_1 , відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, проте номер мобільного телефону з якого здійснювалась ідентифікація ОСОБА_1 не зазначається. Відповідно до умов договору реєстрація кредитором позичальником у системі кредитора здійснюється після направлення позичальником в особистому кабінеті заяви на отримання кредиту, копія такої заяви позивачем не надається. Кредитор надає Позичальнику кредит на умовах договору, кошти в сумі 6 000 грн. направляють у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитором зі свого поточного рахунку на карту позичальника № НОМЕР_1 емітовану банком України, але відсутні докази перерахування зазначених коштів в розмірі 6000 грн. позичальнику. Враховуючи відсутність вказівки дати переводу коштів на картку позичальника, та відсутність суми такого переводу, оскільки згідно додатку до договору зазначається сума 5 000 грн. та 1 000 грн. комісія, як і відсутність документу щодо реальності такого переводу коштів, свідчить про безпідставність заявлених вимог. Зауважує, що документ «Детальний розрахунок заборгованості» наданий позивачем не може бути документом що підтверджує як факт виплати кредитних коштів відповідачу. Детальний розрахунок заборгованості по кредитному договору №00-384643 за період з 31 липня 2019 року по 22 грудня 2022 року, яка не є випискою з рахунку позичальника, не є первинним документом щодо видачі кредиту (платіжним дорученням, випискою, меморіальним ордером, розпискою, чеком тощо), а є документом, який сформований кредитором без зазначення джерела відповідної інформації. Зазначає, що якщо брати за початок перебігу строків день укладання спірного договору 31 липня 2019 року, з урахуванням можливих пролонгацій 10 разів, строк дії кредитного договору закінчився 31 травня 2020 року, а позивач звернувся до суду 21 листопада 2023 року, отже за вищевказаним кредитним договором спливли строки позовної давності, які вона просить застосувати, оскільки відповідно до ст. 262 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Представником позивача ОСОБА_3 в системі «Електронний суд» було сформовано відповідь на відзив, в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача понесені судові витрати, в обґрунтування зазначивши, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій вказано кредит, строк і умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Звертає увагу, що у відповідності до умов укладеного договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто, умовами договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язань позичальником згідно із ст. 625 ЦК України. Зазначає, що відповідно до наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості нарахування прострочених відсотків здійснювалось з 31 серпня 2019 року по 29 жовтня 2019 року (включно), що становить 60 днів. Вказує, що при укладенні кредитного договору №00-384643 клієнтом власноруч було зазначено реквізити платіжної банківської картки НОМЕР_1 , на яку і було перераховано грошові кошти. Звертає увагу, що оскільки зазначений кредитний договір не визнано судом недійсним, діє презумпція правомірності правочину. Зазначає, що 22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай Гроші» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №22122022/2, та керуючись ч. 1 ст. 261 ЦК України, строк позовної давності починає відраховуватись з моменту відступлення прав вимоги, отже, загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №00-384643 від 31 липня 2019 року має часові рамки з 22 грудня 2022 року по 22 грудня 2025 року, а оскільки позивач звернувся до суду у листопаді 2023 року, то строк позовної давності ще не сплинув. Крім того, вказує, що якщо закінчення строку позовної давності припадає на період після 02 квітня 2020 року, а також на те, що строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-384643 від 31 липня 2019 року було продовжено на строк дії карантину,та відповідно до п. 19 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, і тому строк позивної давності не підлягає застосуванню до позивних вимог про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Представником відповідача не надано розрахунку таких витрат, тобто доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (актів наданих послуг, актів виконаних робіт та ін.) чи будь-яких інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і беручи до уваги відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу вимога щодо стягнення з позивача витрат у розмірі 10 000 грн. не підлягає задоволенню.

21 грудня 2023 року представником відповідача ОСОБА_2 в системі «Електронний суд» було сформовано заперечення, в обґрунтування зазначивши, що відповідно до п. 1.2. за договором №00-384643 від 31 липня 2019 року сума кредиту складає 6 000 грн., а відповідно до п. 1.3. вказаного договору строк дії кредиту 30 днів. Відповідно до п.2.1. договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитором зі свого поточного рахунку в сумі 6 000 грн. на картку позичальника № НОМЕР_1 емітовану банком України. Сума кредиту перераховується кредитором протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочки але не більше 60 днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Проте, з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості зазначається першою строкою: «дата операції 31.07.2019; назва операції видача кредиту; стан операції підтверджена платіжною системою, сума 5 000; активно v; проведено v»; другою строкою: «дата операції 31.07.2019; назва операції нарахування комісії; стан операції підтверджена платіжною системою, сума 1 000; активно v; проведено v». Таким чином, вказаний документ не є доказом перерахунку коштів саме відповідачу згідно з договором, ні підтверджує перерахування повної суми відповідачу 6 000 грн. Згідно наданого позивачем додатку до повідомлення ТОВ «Бестпей» від 07 квітня 2023 року «ТОВ «Качай гроші» надає додаткову інформацію щодо ПІБ, РНОКПП та номера договору позивальників, яким були перераховані кошти через компанію ТОВ «Бестпей», який є додатком до основного документу - повідомлення ТОВ «Бестпей», який відсутній, тож не може братися до уваги додатковий документ за відсутності основного. Додаток до повідомлення ТОВ «Бестпей» від 07 квітня 2023 року вчинений не на момент укладення договору факторингу №22122022/2 укладеного 22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», а значно пізніше і без участі позивача, а сума нібито перерахованих коштів не відповідає зазначеній сумі п. 1.2. договору №00-384643 від 31 липня 2019 року 6 000 грн., а згідно Додатку до повідомлення ТОВ «Бестпей» від 07 квітня 2023 року 5 000 грн. сума операції. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання ОСОБА_1 відповідно до п. 1.2. договору №00-384643 від 31 липня 2019 року кредитних коштів в сумі 6 000 грн., що унеможливлює стягнення з неї кредитних коштів та, відповідно, штрафних санкцій і відсотків. Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України). Також не зважаючи, що договір факторингу №22122022/2 укладений між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 22 грудня .2022 року, позивач є правонаступником первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором №00-384643 від 31 липня 2019 року, то строк позовної давності розпочинає свій перебіг з дня закінчення строку: відповідно до п. 1.3. за договором №00-384643 від 31 липня 2019 року (строк дії кредиту 30 днів) 31 серпня 2019 року щодо відсотків за серпень 2019 року, з урахуванням можливих строків пролонгацій відповідно п. 1.3 цього договору 10 разів строк дії кредитного договору закінчився 31 травня 2020 року та наступило право вимоги до основної суми боргу і усіх інших платежів. Позивач звернувся з позовом до суду 21 листопада 2023 року, але відповідно до ст. 262 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Початок трирічного строку позовної давності для кредитора розпочався з 31 травня 2020 року та сплив 01 червня 2023 року, а позивач, як кредитор, не зважаючи на карантин здійснював господарську діяльність, навіть уклав договір факторингу №22122022/2 від 22 грудня 2022 року. Відповідно до п. 8 до ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, тому ОСОБА_1 заявляє суду свої витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., а докази надасть у визначений п. 8 ст. 141 ЦПК України строк.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк» виписки з банківської картки НОМЕР_1 за період з 31 липня 2019 року, яку було зазначено у кредитному договорі №00-384643 від 31 липня 2019 року, укладеному між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1

27 лютого 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк» виписки з банківської картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 31 липня 2019 року, яку було зазначено у кредитному договорі №00-384643 від 31 липня 2019 року, укладеному між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 .

Представник позивача у відповіді на відзив просила проводити судові засідання без участі їх представника та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надала суду заяву в якій просила судове засідання проводити без її участі та просила долучити виступ в дебатах і заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 31 липня 2019 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-384643 (а. с. 5-7).

Відповідно до п.п. 1.1. 1.3. п. 1 кредитного договору, кредитор надає позичальнику кредит у гривні на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати і повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 6 000 грн. Строк кредиту 30 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитору 30 серпня 2019 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії договору у порядку передбаченому пп. 1.3.1.-1.3.3. договору.

Підпунктом 1.3.3. вищевказаного договору передбачено, що загальна кількість пролонгацій, що передбачені пп. 1.3.1., 1.3.2. договору, протягом всього строку дії договору не може перевищувати 10 разів.

Крім того, підпунктом 2.1. п. 2 кредитного договору встановлено, що кошти кредиту надаються у безготівковій, формі шляхом їх перерахування кредитором зі свого поточного рахунку в сумі 6 000 грн. на карту позичальника № НОМЕР_1 , емітовану банком України. Сума кредиту перераховується кредитором протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору.

Згідно з п. 3.1. кредитного договору розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати перерахування коштів кредиту з поточного рахунку кредитора на платіжну картку позичальника до дня повернення кредиту, з урахування всіх пролонгацій, у разі якщо в день повернення кредиту відбулося фактичне погашення кредиту в повному обсязі. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 60-ти календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Незалежно від суми заборгованості по кредиту, проценти нараховуються на початкову суму кредиту, визначену в п. 1.2. договору, протягом строку визначеного договором.

Крім того, п. 3.3. кредитного договору встановлено, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитору комісію у розмірі 1 000 грн. Позичальник доручає кредитору утримати розмір зазначеної комісії з суми кредиту, що підлягає наданню позичальнику на платіжну карту в момент такого надання. Тобто на платіжну карту позичальника зараховується сума кредиту за вирахуванням зазначеної комісії.

Згідно із п.п. 7.2. п. 7 кредитного договору, позичальник підтверджує, що йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

В матеріалах справи також наявний паспорт споживчого кредиту із зазначенням основних умов кредитування: сума кредиту 6 000 грн.; строк кредитування 30 календарних днів; процентна ставка 720 відсотків річних, що складає 2% в день, і нараховується на початкову суму кредиту; тип процентної ставки фіксована, реальна річна процентна ставка 720 відсотків річних; порядок повернення кредиту одним платежем в кінці строку користування кредитом; пеня, штрафи не передбачені; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 3% річних в день, нараховується на початкову суму кредиту за період прострочення, але не більше 60 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Вказаний паспорт споживчого кредиту було підписано 31 липня 2019 року ОСОБА_1 аналогом власноручного (електронного) підпису, відтвореного шляхом використання споживачем свого логіна та пароля встановлених при створенні споживачем особистого кабінету на сайті https://kachay.com.ua (а. с. 8-9).

Матеріалами справи підтверджено, що перерахування кредитором ТОВ «Качай Гроші» грошових коштів 31 липня 2019 року в сумі 5 000 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 відповідача, що підтверджується додатком до повідомлення ТОВ «Бестпей» від 07 квітня 2023 року, в якому зазначено, що ТОВ «Качай Гроші» надає додаткову інформацію щодо ПІБ, РНОКПП та номера договору позичальників, яким були перераховані кошти через компанію ТОВ «Бестпей».

При цьому, в матеріалах справи також наявна відповідь АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-240301/17952 від 02 березня 2024 року на виконання ухвали суду від 27 лютого 2024 року, в якій зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в банку емітовано карту № НОМЕР_3 IBAN НОМЕР_4 , а до відповіді також надана виписка по рахунку № НОМЕР_3 за 31 липня 2019 року, з якої судом встановлено, що 31 липня 2019 року на вказану карту було зараховано переказ в розмірі 5 000 грн.

Судом також встановлено, що 22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №22122022/2 за умовами якого ТОВ «Качай Гроші» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Качай Гроші» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а. с. 10-12).

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. вищевказаного договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. З дати відступлення прав вимоги, клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно Реєстру боржників та набуває всіх прав за ним.

З наявного в матеріалах справи Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №22122022/2 від 22 грудня 2022 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором №00-384643 у розмірі 17 820 грн., яка включає в себе: 6 000 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу; 3 600 грн. сума заборгованості за звичайними відсотками; 8 220 грн. сума заборгованості за простроченими відсотками (а. с. 14).

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст. 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за договором позики, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив стягнути заборгованість за основним боргом та відсотками.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що ТОВ «Качай гроші» та відповідач узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договору на погоджених умовах шляхом їх підписання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Також у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати апелянтом в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим, як визнанням вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами.

Стороною відповідача не було надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, та які спростовують заявлений позивачем розмір заборгованості, а кредитний договір є дійсним та його не було скасовано у встановленому законом порядку, а тому такий договір підлягає виконанню.

Отже, суд вважає, що умови кредитного договору, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, були узгоджені сторонами на момент підписання кредитного договору, позичальник погоджувався на визначені договором умови, крім цього, умови договору чітко прописані у тексті договору, наведено розрахунок відсотків за весь період кредитування коштами.

Тобто, з матеріалів справи встановлено, що 31 липня 2019 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-384643, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 6 000 гривень строком на 30 днів, а позичальник зобов`язався одержати та повернути грошові кошти кредиту 30 серпня 2019 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п. п. 1.3.1-1.3.3. договору, сплатити нараховані проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені договором. При цьому, згідно з п. 1.4 вказаного договору, процентна ставка за користування коштами кредиту фіксована та становить 2% в день (720% річних).

Отже, 30 серпня 2019 року припинилось право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором, а позивачем не надано доказів того, що відповідно до умов договору відбулась його пролонгація, і матеріали справи таких не містять доказів на підтвердження цього.

За встановлених судом обставин позивач має право на стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором в сумі 9 600 грн., з яких 6 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 3 600 грн. - сума заборгованості за звичайними відсотками, за період з 31 липня 2019 року по 30 серпня 2019 року, та у зв`язку з відсутністю доказів щодо підстав для стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 8 220 грн., в цій частині позовні вимоги є недоведеними.

Разом з тим, представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, стосовно вказаної суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.

Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань.

Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що строк дії кредиту 30 днів, позичальник зобов`язаний повернути кредит 30 серпня 2019 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку передбаченому п.п 1.3.1 1.3.3 цього договору.

Оскільки позивачем не надано суду підтверджень автоматичного продовження строку дії кредитного договору, суд враховує, що 30 серпня 2019 року позичальник мав повернути суму кредиту в повному обсязі з урахуванням нарахованих процентів визначених умовами договору, а у кредитодавця виникло право, у разі не повернення грошових коштів, пред`явити вимогу до позичальника у зв`язку з порушенням його прав, оскільки саме на цей час кредитодавцю було відомо, що кредитні кошти не повернуті та існує заборгованість.

За таких обставин, загальний строк позовної давності у три роки мав би спливти 30 серпня 2022 року, а до суду позивач звернувся - 21 листопада 2023 року.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє постанова Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року, якою продовжено карантин до 30 червня 2023 року).

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

30 березня 2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)», відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12, який набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У своїй постанові від 22 вересня 2022 року у справі №920/724/21 Верховний Суд зазначив, що: «Суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу про те, що для застосування пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивачу необхідно обґрунтувати, що продовження строків зумовлене саме дією на сторону обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином. Суд зазначає, що ні ЦК України, ані інші нормативно-правові акти, якими встановлений (продовжений) на території України карантин, продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на строк дії такого карантину, не містять тих вимог, про які зазначає відповідач, а автоматичне продовження цих строків пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону».

Отже, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, і тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.

Таким чином, якщо закінчення строку позовної давності припадає на період після 02 квітня 2020 року, то він продовжується до кінця дії карантину, тобто до 30 червня 2023 року.

Враховуючи вищезазначене, строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-384643 від 31 липня 2019 року було продовжено на строк дії карантину.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, а Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в країні запроваджено воєнний стан, який триває і на час його введення строки позовної давності за зобов`язаннями не сплили.

З огляду на викладене, доводи представника відповідача про сплив строку позовної давності є безпідставними.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄВПБ» та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №00-384643 від 31 липня 2019 року в сумі 9 600 грн., з яких 6 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 3 600 грн. - сума заборгованості за звичайними відсотками.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому сума судового збору підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 445,93 грн. (9 600 грн. * 2 684 грн. / 17 820 грн.).

Керуючись ст. ст. ст. 207, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () суму заборгованості за кредитним договором №00-384643 в розмірі 9 600 грн., з яких: 6 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 600 грн. - сума заборгованості за звичайними відсотками.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 1 445,93 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів», , місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; адреса для листування: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Т.П. Терещенко