ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9771/23 Номер провадження 22-ц/814/3781/24Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

Секретар: Чемерис А.К.

за участю: адвоката Салівон С.А., адвоката Радзинської Я.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з аліментів на її утримання у зв`язку із навчанням в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу) відповідача, щомісячно,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання у зв`язку із навчанням в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу) відповідача, щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є її батьком. На даний час вона навчається на 1 курсі відділення дошкільної освіти та фізичного виховання освітньо-професійного ступеня фаховий молодший бакалавр денної форми навчання Обласного коледжу «Кременчуцька гуманітарно-технологічна академія імені А.С. Макаренка» Полтавської обласної ради та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги.

Позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку, щомісячно до закінчення нею навчання.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на час навчання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання на час навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку(доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 13.12.2024 і до закінчення ОСОБА_2 навчання - 30.06.2027, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Із вказаним судовим рішенням не погодився відповідач, оскарживши його до суду апеляційної інстанції.

У доводах апеляційної скарги вказує, що місцевий суд дійшов безпідставного висновку про часткове задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що позивач продовжує навчання після досягнення повноліття, не має самостійного заробітку, навчається за кошти регіонального замовлення, потребує матеріальної допомоги саме у зв`язку з навчанням, що відповідач може таку допомогу надавати. При цьому, судом не враховано, що відповідач жодним чином не порушує права позивачки, а отже вважає, що позов є безпідставним.

Також вказує, що надає матеріальну допомогу доньці у добровільному порядку, а у період з лютого 2022 року по грудень 2023 року донька проживала разом з відповідачем, та окрім того він надає матеріальну допомогу непрацездатній матері, що не було враховано районним судом.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, зокрема щодо порядку прийняття та дослідження доказів, вмотивованості та обґрунтованості рішення, дотримання принципів змагальності та диспозитивності.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Місцевим судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 на момент розгляду справи є студенткою 2 курсу відділення дошкільної освіти та фізичного виховання освітньо-професійного ступеня фаховий молодший бакалавр денної форми навчання Обласного коледжу «Кременчуцька гуманітарно-технологічна академія імені А.С. Макаренка» Полтавської обласної ради. Вказана обставина підтверджується довідкою навчального закладу від 19.09.2024 №369/24.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд дійшов висновку, щопозивачем доведено, що вона після досягнення повноліття продовжує навчання, не має самостійного заробітку, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 13.12.2024 і до закінчення ОСОБА_2 навчання - 30.06.2027, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку, суд вважав, що такий розмір аліментів повністю забезпечить потреби позивача пов`язані з навчанням і забезпечить досягнення балансу інтересів сторін.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судом першої інстанції враховано те, що позивачка навчається за державним замовленням. Також судом прийнято до уваги рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини та відсутність відомостей про їх доходи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч. 1, 3ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України дійшов вірного висновку про зобов`язання батька утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів.

Висновок суду також узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 200 СК України, взяв до уваги, що ОСОБА_2 навчається за рахунок коштів обласного бюджету, а також обов`язок обох батьків щодо матеріального забезпечення повнолітньої доньки, у зв`язку з навчанням.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більш як до досягнення двадцятитрьохрічного віку, відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона дійсно продовжує навчання спростовуються матеріалами справи, а саме доданою до позовної заяви довідкою Обласного коледжу «Кременчуцька гуманітарно-технічна академія імені А.С. Макаренка» Полтавської обласної ради №107/23 від 01.08.2023 року, згідно якої ОСОБА_2 дійсно навчається з 01.09.2023 року на І курсі відділення дошкільної освіти та фізичного виховання освітньо-професійного ступеню фаховий молодший бакалавр денної форми навчання (а.с. 6), та довідкою Обласного коледжу «Кременчуцька гуманітарно-технічна академія імені А.С. Макаренка» Полтавської обласної ради №369/24 від 19.09.2024 року, згідно якої ОСОБА_2 дійсно навчається на ІІ курсі відділення дошкільної та середньої освіти за спеціальністю 014.11 Середня освіта (Фізична культура), освітньо-професійного ступеню фаховий молодший бакалавр денної форми навчання (а.с. 89)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 1ст. 81 ЦПК України не надав доказів, які б підтверджували неможливість сплачувати аліменти на період навчання дочки у розмірі 1/6 частини всіх його видів доходів щомісячно. Отже, будь-яких доказів на спростування висновків суду в частині визначення розміру аліментів відповідачем не надано.

Посилання відповідача, як на підставу неможливості сплачувати аліменти, на те, що він надає матеріальну допомогу своїй матері колегія суддів оцінює критично, оскільки доказів на підтвердження зазначеної обставини не надано.

Факт проживання позивачки разом з відповідачем у період з лютого 2022 року по грудень 2023 року, на який посилається відповідач, не спростовує обов`язок ОСОБА_1 , як батька, надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання. Крім того, стягнення аліментів визначається судом з дати подачі позову, а позивач звернулась до суду 13.12.2023 року. Доказів проживання позивача з відповідачем з грудня 2023 року і до теперішнього часу не надано.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що навчання позивача на денній формі, позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, а відповідач, як батько, має можливість та зобов`язаний надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки на час її навчання

Доводи апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог, оскільки відповідачем не було порушено прав позивача не заслуговують на увагу суду, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 з визначеним судом розміром аліментів, однак така незгода не є беззаперечною підставою для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Ю.В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак