УХВАЛА

20 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 532/1180/23

провадження № 61-16413 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаззбут» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Октябрського районного суду Полтавської області від 24 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою через підсистему «Електронний суд».

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_3 разом з додатками на ухвалу Октябрського районного суду Полтавської області від 24 червня 2024 року з підстав, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати.

До Верховного Суду 02 грудня 2024 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року після закінчення строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної ухвали отриманий засобами поштового зв`язку 01 листопада 2024 року. Клопотання підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України виключно прокурорами або адвокатами у судах апеляційної інстанції представництво здійснюється з 1 січня 2018 року.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частин першої, другої статті 60 ЦПК України представником в суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових правовідносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, довіреністю фізичної або юридичної особи (пункт 1 частини першої статті 62 ЦПК України).

Нормою частини четвертої статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю, ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 липня 2020 року у справі № 320/5420/18 виклала правовий висновок про те, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені як оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії.

Справа № 532/1180/23 не є трудовою, предметом позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 1 002 704,22 грн, не визнавалась судом першої інстанції малозначною. Отже, представництво заявника в суді апеляційної інстанції має здійснюватись адвокатом, однак апеляційну скаргу на ухвалу від 24 червня 2024 року подано Андрейко О. Т., який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо: апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано через підсистему «Електронний суд» та підписано авторизованим користувачем ОСОБА_3 , як представником ОСОБА_2 у липні 2024 року і до апеляційної скарги не надано доказів на підтвердження повноважень адвоката, вказана справа не є малозначною у розумінні ЦПК України, тому суд апеляційної інстанції правильно застосував норму пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для повернення апеляційної скарги заявникові, оскільки така скарга підписана особою, яка не має права її підписувати.

Доводи касаційної скарги про те, що у спірних правовідносинах достатньо відповідної довіреності для представництва її інтересів ОСОБА_3 зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та незгоди заявника із змістом оскаржуваної ухвали.

Інші доводи касаційної скарги, у тому числі, що не можливо встановити до вирішення спору по суті чи справа є складною чи малозначною, не можуть бути правовою підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Колегія суддів вважає безпідставними доводи про перешкоду доступу до правосуддя, оскільки повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.При цьому позивачем повторно було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції та ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року витребувано матеріали справи № 532/1180/23 із суду першої інстанції для вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаззбут» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара