Справа № 212/3390/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого Чайкіна І.Б., за участю: секретаря судового засідання Крутиголови В.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «MONOBANK» від 19.10.2020 року в розмірі 60 119, 98 грн. та судового збору в розмірі 3028,00 грн. Мотивуючи свою заяву тим, що відповідачка 19.10.2020 року звернулася до банку з відповідною анкетою заявою про надання кредиту. Відповідачці видано кредит у гривнях у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 50 000,00 грн. на поточний рахунок , спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 28.02.2023 року у відповідачки прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив повідомлення 28.02.2023 року про істотне порушення договору та необхідність погасити суму заборгованості, проте відповідачка не вчинила жодної дії направленої на погашення заборгованості у зв`язку з чим відповідно до п.5.15., 5.19 кредит 29.03.2023 року став у формі «на вимогу» та на залишок простроченої заборгованості банк нараховував неустойку передбачену тарифами. Так, станом на 15.01.2024 року відповідачка має заборгованість в розмірі 60 119, 98 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, яку позивач просить стягнути з відповідачки в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.04.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.

Сторона відповідача скористалася правом подання відзиву в якому просили відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Зазначила, що вимоги банку не визнає в повному обсязі, вважає що перед банком не має боргових зобов`язань. Надані позивачем документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин і наявності доказів заборгованості. Розрахунок заборгованості, який підписаний представником без зазначення ПІБ та посади, не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки в ньому не зазначено інформацію про те по якій саме картці та рахунку вказана виписка. Вказаний рахунок не є первинним обліковим бухгалтерським документом та не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність в Україні». Анкета-заява не містить зазначена погоджена сума, ліміт кредиту який вказаний у позові в розмірі 50 000 гривень. Позивач не надав доказів, яка картка була видана та якій на ній встановлений кредитний ліміт. Наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг нею не підписані, а тому згідно правової позиції Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 не можна вважати складовою кредитного договору. Акцентувала увагу суду, що їй, як споживачу, не була надана в належній та зрозумілій формі вся необхідна інформація про кредит, в тому числі, розрахунок вартості загальної кредиту та всіх супутніх послуг. Вважає, що правочин був вчинений під впливом обману, правові наслідки такого правочину зазначені у ст. 230ЦК України.

Одночасно подала заяву про витребування доказів, яка була частково задоволена ухвалою суду від 14 травня 2024 року.

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали суду про витребування доказів надали випуску про рух коштів по картці від 17.05.2024 року з детальною інформацією щодо користування наданими банком коштами (а.с.64-80), надали довідку про наявність рахунку та довідку про розмір встановленого кредиту (а.с. 82).

В судовому засіданні призначеному на 04 червня 2024 року відповідачка просила відмовити у задоволенні позову з причин викладених у відзиві. Просила надати час для надання контр розрахунків. Судове засідання відкладалося на 17 червня 2024 року 10 годину 10 хв.

Відповідачкою ОСОБА_1 04.06.2024 року, 13.06.2024 року було подано нові клопотання про витребування доказів (а.с.112,113-116), наявності боргових зобов`язань вважаючи, що без цих доказів розгяд справи неможливий. Зокрема, просила витребувати: кредитний договір, який підтверджує надання коштів банком для ОСОБА_1 за умов повернення; первинну бухгалтерську документацію, у якій відбивається операція переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 , з зазначенням ПІБ та підписом відповідальної особи; меморіально-касовий ордер, що підтверджує отримання коштів на рахунок ОСОБА_1 ; повну інформацію про всі банківські рахунки, відкриті в банку на ім`я ОСОБА_1 ; ліцензію від НБУ на право видачі кредитних коштів фізичним особам.

В судові засідання призначені на 17 червня 2024 року та 27 червня 2024 року відповідачка не з`явилась, посилаючись на сімейні обставини, а клопотання про витребування просила розглянути без її участі.

Ухвалою від 27 червня 2024 року було відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів. Суд також не знаходить підстав для задоволення повторного клопотання про відкладення судового засідання, оскільки доказів на підтвердження його поважності суду не надано.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

АТ «Універсал Банк» 19.10.2020 року укладено договір про надання банківських послуг із ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви до договору банківських послуг в застосунку «monobank». В зазначеній заяві відповідач просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. У п. 2 Анкети заяви до договору про надання банківських послуг «MONOBANK» відкрито відповідачці поточний рахунок в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № НОМЕР_2 у гривнях, відповідачка просила встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку у разі виходу з пільгового періоду, що складає 62 дні на кредит буде нараховуватися відсоткова ставка 3,1 % на місяць з першого дня користування кредитом. Підтвердила, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови (а.с.9).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів Monobank, витяг з Тарифів, Паспорт споживчого кредиту,Таблицю обчислення вартості кредиту (а.с. 10-27 зворотній).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк «запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю проекту Monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2020 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг в застосунку «Monobank», в якій просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Підтвердила, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.

В пункті 4 анкети-заяви зазначено про те, що підписант просить вважати наведений зразок його власноручного підпису (в тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) ризики з відшкодування збитків, що можуть бути заподіяні банку/клієнту, а також третім особам у разі використання УЕП покладаються на клієнта.

Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини(у тому числі підписання договорів,угод,листів,повідомлень) можуть вчинятися ним та/або Банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису.

Зокрема слід зазначити згідно процедурі входу у за мобільний стосунок «Monobank», без ознайомлення та згодою з Умовами та Правилами,Тарифами,Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту шляхом накладення електронного цифрового підпису, увійти в додаток не можливо. У свою чергу,без входу у додаток неможливо користування карткою.

У підписаній анкеті-заяві відповідачка визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно Тарифів та повернути кредит.

Таким чином між сторонами укладено договір про надання банківських послуг на умовах кредиту, шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, за яким ОСОБА_2 отримала кошти на умовах кредиту.

Сторона відповідача, заперечуючи проти отримання кредитних коштів, не надала доказів на підтвердження цього та не навела свого контр розрахунку, не оспорює отримання кредитних коштів та користування ними.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним,у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19 тощо.

Таким чином, суд вважає, що договір про надання банківських послуг, укладений між сторонами в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який в подальшому також буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).

Стаття 652 ЦК України закріплює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Таким чином між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору про надання банківських послуг, який оформлений сторонами в електронній формі із використанням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого Банком надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатору вигляді смс-коду, який відповідач і використала для підтвердження підписання кредитного договору.

В судовому засіданні 04 червня 2024 року відповідачка підтвердила, що отримала картку фізично в магазині та в подальшому користувалась нею.

Щодо посилання відповідачки на недійсність правочину внаслідок обману суд зазначає, що частиною першою статті 230 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Аналіз вказаної норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» також передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Згідно статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу Українидля визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

ОСОБА_1 не надала доказів звернення до суду щодо визнання спірного правочину недійсним, отже підстав для застосування ст. 230 ЦК суд не вбачає.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що договір про надання банківських послуг підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину,оформленого сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.

Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, без погодження умов та правил надання банківських послуг у застосунку (Monobank), кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд апеляційної інстанції вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, користувався кредитними коштами та періодично погашав заборгованість (хоча і не у повному обсязі), що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 1054 ЦК України визначено: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Згідно із ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦK України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Приписами статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань станом на 15.01.2024 року відповідачка має заборгованість в розмірі 60 119, 98 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, що підтверджено розрахунком (а.с. 6-8).

Банком на підтвердження своїх вимог надано виписку про рух коштів від 17.05.2024 року, клієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що остання активно користувалася грошовими коштами. Кредитний ліміт станом на 15.01.2024 року 47 000 гривень, заборгованість станом на 15.01.2024 року 60 119, 98 гривень, сума витрат за період 227 764, 75 гривень, сума зарахувань за період 167 644, 77 гривень (а.с.64-80).

На підтвердження наявності у ОСОБА_1 рахунку в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» позивачем надано довідку про наявність рахунку від 17.05.2024 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має рахунок № НОМЕР_2 , чорна картка НОМЕР_1 , статус картки активна до 10/24 (а.с. 81).

Довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту банком доведено, що відповідно до договору від 19.10.2020 року картка НОМЕР_1 станом на 17.05.2020 року надавались кредитні ліміти, починаючи з 19.10.2023 року о 13.23 годині 17 500 гривень, в подальшому 13.10.2021 року о 08.58 годині 50000 гривень, 16.02.2022 року 14.30 годині 47 000 гривень (а.с. 82).

Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Універсал Банк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. Відповідачка в свою чергу користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Доказів, які б спростовували приведений розрахунок заборгованості перед АТ «Універсал Банк», відповідач суду не надав, а матеріали справи, як такового не містять.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг Monobank від 19.10.2020 року станом на 15.01.2024 року відповідачка має заборгованість в розмірі 60 119, 98 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, є обґрунтованими та такими,що підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату у розмірі 3028,00 гривень.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. 509, 526, 553, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» станом на 15.01.2024 за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19.10.2020 року у сумі 60 119, 98 гривень загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» судовий збір у сумі 3028 гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УНІВЕРСАЛ БАНК», місцезнаходження: м. Київ вул. Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код юридичної особи 21133352.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКП: НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 27.06.2024 року.

Суддя: І. Б. Чайкін