Номер провадження 2/754/527/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2024 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судового засідання Нагорної М.В.,

представника позивача Поповича В.С. ,

представника позивача Богданова Є.А. ,

представника відповідача Храпійчука В.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Любов Олексіївна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права на спадкування,

та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Любов Олексіївна про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Любов Олексіївна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права на спадкування. Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді квартири, загальною площею 38,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та гаражний бокс № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , площею 43, 70 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач протягом останніх п`яти років проживав однією сім`єю з померлим ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_3 , що належала на праві власності померлому. Після смерті ОСОБА_6 , позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Алейнік Л.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті. Однак, листом № 118/01-16 від 19.08.2021 року, його повідомили, що для отримання свідоцтва про право на спадщину йому необхідно буде надати документи, що підтверджують родинні стосунки як спадкоємця першої або другої черги, а відтак позивач звернувся до суду в вищевказаним позовом, згідно вимог якого просив про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше п`яти років на час відкриття спадщини; визнання за ОСОБА_4 разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_5 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ..

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.09.2021 року вжиті заходи забезпечення позову, шляхом заборони приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Алейнік Любові Олексіївні видавати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа від 15.06.2021 № 24/2021.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.09.2021 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні.

05.11.2021 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Любов Олексіївна про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яка згідно ухвали, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 22.12.2021 була прийнята до спільного розгляду з первинним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2021 було витребувано належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Згідно ухвали, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 08.06.2022, було закрито підготовчий розгляд та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представником позивача - адвокатом В.С.Поповичем заявлено клопотання про витребування письмових доказів, а саме від КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» належним чином завірені копії історії хвороби ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та який згідно виписок із медичної картки стаціонарного хворого проходив лікування з 2015 по 2021 рік у КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», а саме: 21.10.2015р. згідно з випискою № 28063; 07.02.2017р. згідно з випискою № 3602; 22.04.2021р. згідно з випискою № 8492.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2023 було витребувано від КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» належним чином завірені копії історії хвороби ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та який згідно виписок із медичної картки стаціонарного хворого проходив лікування з 2015 по 2021 рік у КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», а саме: 21.10.2015р. згідно з випискою № 28063; 07.02.2017р. згідно з випискою № 3602; 22.04.2021р. згідно з випискою № 8492.

18.09.2023 року через канцелярію суду представником позивача - Адвокатом Поповичем В.С. подано клопотання про допит свідка, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_4 (тел. НОМЕР_3 ) в режимі відеоконференції з Таращанським районним судом Київської області.

Ухвалою судді від 20.09.2023 було задоволено клопотання про допит свідка в режимі відео конференції.

У судовому засіданні представники позивача (за первісним позовом) - адвокат Попович В.С. та адвокат Богданов Є.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Викладені судові дебати в письмовому вигляді надали суду для долучення до матеріалів справи. Зустрічний позов не визнали, посилаючись на обставини викладені у відзиві на зустрічний позов.

Представник відповідача (за первісним позовом) - адвокат Храпійчук В.О. у судовому засіданні вимоги зустрічної позовної заяви підтримав, просив суд про її задоволення, одночасно зазначив, що заперечує проти задоволення первісного позову. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Викладені судові дебати в письмовому вигляді надав суду для долучення до матеріалів справи.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. у судове засідання не прибула, на адресу суду направила належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .. В ході розгляду справи направила суду клопотання про розгляд справи у її відсутність.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності приватного нотаріуса.

Вислухавши вступне слово представників сторін, заслухавши показання допитаних в судовому засіданні свідків, суд дійшов наступного висновку.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 03.05.2021 року.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина до складу якої входить: квартира АДРЕСА_3 , а також гаражний бокс № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , площею 43, 70 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно вимог ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивач звернувся до Приватного нотаріуса КМНО Алейнік Л.О. із заявою про прийняття спадщини. Однак, листом № 118/01-16 від 19.08.2021 року, його повідомили, що для отримання свідоцтва про право на спадщину йому необхідно буде надати документи, що підтверджують родинні стосунки як спадкоємця першої або другої черги.

Згідно ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Для позивача встановлення вищезазначеного факту має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати його право на прийняття спадщини, як спадкоємцю за законом.

Як вбачається з наданих суду чисельних копій квитанцій про сплату комунальних послуг та з виписок банку, саме позивачем здійснювались оплати за адресою належної померлому квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до Договору - Замовлення №98.22860П на організацію та проведення поховання від 16.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_4 займався організацією та витратами на поховання, а також виготовленням меморіального комплексу ОСОБА_6 (а.с.64-66).

Представником відповідача - адвокатом Храпійчуком В.О. було також надано суду докази на підтвердження участі в тому числі і відповідача у похованні померлого брата, а саме копію Договору №98/21 про надення ритуальних послуг від 05.05.2021 року для організації і проведення похованння ОСОБА_6 ; копію Акту від 05.05.2021 №98/21 приймання-передачі наданих послуг до Договору №98/21 про надення ритуальних послуг від 05.05.2021; копію товарного чека №98/21 від 05.05.2021 на суму 3 885,00 грн..

Крім того, судом було допитано в якості свідків осіб, які надали наступні показання:

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що він працює заступником Головного лікаря по кадрах Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги, працював разом з ОСОБА_6 з 2002 року. Проживав у квартирі він один, родини не було. Знає, що померлий підтримував постійне спілкування з родиною позивача. ОСОБА_4 знав по роботі, а його маму з часу як ОСОБА_6 захворів. З часу хвороби ОСОБА_6 ним піклувалася родина ОСОБА_9 . Інших родичів не було. Зі слів померлого, знає, що у нього є племінник, за брата ніколи не згадував. ОСОБА_6 вперше захворів у 2015 році, лежав в їх лікарні з інсультом. Він був дуже важкий. Через два місяці почав ходити, підніматись. Йому приносили продукти харчування ОСОБА_4. У цей період коли ОСОБА_6 почав пересуватись допомагав йому ОСОБА_10 та його мати. На похованні зустрів чоловіка, який назвався братом ОСОБА_6 , однак похованням займався ОСОБА_10 . На другий ранок після поховання, як по звичаю, принесли сніданок ОСОБА_11 , брата не було. Люди біля будинку сказали, що родичі забрали речі з квартири після похорон і поїхали.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що знає ОСОБА_4 , працює консьєржкою у будинку де проживав ОСОБА_13 з 1992 року. Знає коли він получив квартиру, то допомагали йому робити ремонт ОСОБА_4, мати ОСОБА_14 , батько ОСОБА_15 і сам ОСОБА_15 . Лежав ОСОБА_13 в лікарні дуже довго, десь півроку. Він не міг сам за собою доглядати. ОСОБА_4 йому в цьому допомагали. Один раз бачила брата на похоронах та після похорон. Погрузили клітчаті сумки, викликали таксі і поїхали.

Свідок ОСОБА_16 , суду показала, що працює у Київській міській клінічній лікарні швидкої допомоги, де працював померлий ОСОБА_13 , медичною сестрою. При житті ОСОБА_13 розповідав, що дружить з ОСОБА_4 , разом проводили час. Коли ОСОБА_13 захворів, родина ОСОБА_4 навідували його, та біля нього ввесь час бачили ОСОБА_4 з матір`ю. Без сторонньої допомоги ОСОБА_13 не міг пересуватися. ОСОБА_13 сам говорив, що буде їхати після лікарні до ОСОБА_4. Окрім ОСОБА_9 , після перенесеного першого та другого інсультів я нікого не бачила. Бачила родичів тільки на похоронах.

Свідок ОСОБА_17 показав суду, що з померлим ОСОБА_13 були знайомі з 2011 року. З 2015 році у нього стався перший інсульт, особисто його відвідував. Про його стан здоров`я дізнавався через його племінника ОСОБА_10 . Вони з ним постійно були на зв`язку. ОСОБА_10 попросив перевезти ОСОБА_18 з лікарні додому. ОСОБА_19 казав за ОСОБА_15 , що він є його племінником. Знав ОСОБА_15 , як племінника ОСОБА_18 . Знає, що їсти йому готував ОСОБА_15 , він особисто говорив, що все, що у нього є- це буде ОСОБА_15 . На питання, чому ОСОБА_13 не залишив заповіт на користь позивача, зазначив, що ОСОБА_19 не збирався помирати. Він дуже любив життя.

Свідок ОСОБА_20 показала суду, що з померлим ОСОБА_13 познайомилися ще у 1989 році. Вони його запросили в гості, він часто приходив до них. В 1990 році ОСОБА_19 отримав квартиру, в цей час він жив у них, хоча гуртожиток був ближче до місця роботи. Всі разом робили ремонт у квартирі ОСОБА_18 , оскільки коштів на ремонт не було. Ремонт робили своїми силами, а саме ОСОБА_15 , вона, її чоловік та ОСОБА_19 . Свідок разом з ОСОБА_21 їздили на ринок, купляли продукти харчування теж разом. Також їздили до товариша ОСОБА_18 по навчанню, який жив у м. Тараща та працював там судмедекспертом. Це був його товариш по медінституту. Потім вони із сім`єю купили будинок у селі, в цьому будинку в ОСОБА_18 була своя кімната. У 2015 році ОСОБА_19 отримав перший інсульт. Спочатку він був у реанімації, а потім його перевели у палату інтенсивної терапії. В цій палаті він лежав сам. Після лікарні вони його перевезли до себе у квартиру АДРЕСА_5 . У 2017 році у ОСОБА_18 стався другий інсульт. Через 3 дні у нього стався третій інсульт. У 2021 році у ОСОБА_18 стався черговий інсульт. З 1994 року з ОСОБА_21 і аж до його смерті, жили як одна сім`я, а саме до травня 2021 року.

Свідок ОСОБА_22 (у режимі відео конференції, у приміщенні Таращанського районного суду Київської області) показав суду, що знайомий з сім`єю ОСОБА_6 з 1986 року. Десь у 90-х роках ОСОБА_13 повідомив, що у нього з`явився добрий друг ОСОБА_9 . ОСОБА_19 йому допоміг вступити у вищий навчальний заклад. Приїздив до них у Таращу із другом та його батьком. Сім`я ОСОБА_9 його дуже підтримувала, ОСОБА_15 більше надав йому допомоги ніж родичі. ОСОБА_15 був членом сім`ї померлого. ОСОБА_24 вважав сім`ю ОСОБА_9 самими близькими родичами.

Свідок ОСОБА_25 показав суду, що він працює зав. відділенням станції переливання крові у лікарні швидкої допомоги № 1 м. Києва. ОСОБА_19 був старшим товаришем, стан у нього був важкий. Сім`я ОСОБА_9 опікувалась за ОСОБА_21 , а саме ОСОБА_10 та його мати. Коли він перебував у лікарні, він не міг сам за собою доглядати. Він став немічним, забував після інсульту. Йому допомогали усі. Фізично допомагали тільки ОСОБА_15 та його сім`я. Після стаціонару ОСОБА_6 поїхав на квартиру ОСОБА_4. ОСОБА_26 займалася родина ОСОБА_4.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Таким чином, оцінивши отримані в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не менше п`яти років на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін та допитаних свідків, позивач враховуючи тяжку хворобу ОСОБА_6 , протягом тривалого часу опікувався ним, надавав допомогу у постійному догляді, як у побуті так і за місцем роботи, доказів які б спростовували вказані обставини, суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_4 разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_5 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

Що стосується вимог зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом суд зазначає наступне.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Згідно ст. 1261 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до позовних вимог, викладених ОСОБА_5 зазначено, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті брата відповідач ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса з заявою про оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину, що вказує на те, що будь-яких порушених прав чи перешкод на прийняття та отримання спадкового майна відповідачу вчинено не було.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи викладене, суд не погоджується з обгрунтуванням представника відповідача про наявність перешкод в оформленні спадкових прав у зв`язку з застосуванням судом заходів забезпечення позову з тих підстав, що сам по собі факт застосування судом забезпечення позову не є порушенням прав відповідача на належне оформлення його спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину. Вказані права можуть бути реалізовані особою після набрання рішенням законної сили.

Інших доводів в обгрунту вання наявності перешкод у відповідача в оформленні спадкових прав, за час розгляду справи судом, наведено не було.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається відповідач, як на підставу для задоволення зустрічного позову, а саме те, що порушуються право відповідача на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом, оскільки належних та допустимих доказів останнього матеріали справи не містять, а тому суд відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог за недоведеністю останніх.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст..12, 13, 76, 77, 81, 89, 263, 264, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», ст.ст.15, 16, 392, 1216-1218, 1223, 1258,1261-1269 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Любов Олексіївна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права на спадкування - задовольнити.

Встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не менше п`яти років на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Визнати за ОСОБА_4 разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_5 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Любов Олексіївна про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані позивача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

Дані відповідача: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_8 .

Дані третьої особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Любов Олексіївна, місцезнаходження: АДРЕСА_9 .

Повний текст рішення суду виготовлено 10.04.2024.

Суддя: