Справа № 759/1929/20
Провадження №2/367/691/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

07 березня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Шемігон В.А.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія управління активами», треті особи: Центральний ВДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 26 червня 2019 року Гуревічовим О.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис за № 5509, яким запропоновано стягнути з неї, ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» борг у розмірі 29850,21 грн. Про наявність вказаного виконавчого напису вона дізналась 24 жовтня 2019 року від бухгалтера по зарплаті, яка отримала засобами поштового зв`язку від державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01.10.2019 року у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого напису від 26 червня 2019 року № 5509 ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 29850,21 грн. Зазначає, що про існування заборгованості її повідомлено не було, претензій вона не отримувала. Вважає, що виконавчий напис від 26 червня 2019 року № 5509, здійснений ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, вчинено з порушенням чинного законодавства, та як наслідок підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Оскільки, про наявність боргу перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» їй не було відомо. Можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису їй не було надано, як і не було надано можливості висловити свою незгоду з письмовою вимогою банку чи повідомити про наявність спору між нею та банком щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Крім того, невідомо чому виконання спірного виконавчого напису здійснюється в Центральному відділі державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, оскільки, вона не має у власності нерухомого майна у м. Вінниця, ніколи не була там зареєстрована та ніколи не проживала там. Відтак, місцем виконання виконавчих документів відносно її є Таращанський район Київської області, оскільки, вона зареєстрована та проживає в м. Тараща Київської області. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 26 червня 2019 року № 5509, здійснений ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» боргу у розмірі 29850,21грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (код за ) понесені судові витрати.

ОСОБА_1 подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що Центральним відділом державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області до винесення Ірпінським міським судом Київської області ухвали від 02.11.2020р. вчинялися дії щодо стягнення на належні їй грошові кошти на підставі оскаржуваного в судовому порядку виконавчого напису від 26 червня 2019 року № 5509, вчиненого ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. За період з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року Центральним відділом державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» стягнуто 12421,03 грн. Вважає, що вказані кошти стягнуті з неї безпідставно та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України. Просить суд стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (код за ) на її користь безпідставно одержані грошові кошти за виконавчим написом від 26 червня 2019 року № 5509, вчиненим ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу у сумі 12421,03грн.

В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду його представник - адвокат Рева І.О. подала клопотання про розгляд справи з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог за відсутності позивача та її представника, не заперечує проти заочного розгляду справи судом, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Третя особа - Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області не забезпечив в судове засідання свого представника про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що заступником начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Нагорним Д.В. 01.10.2019 постановлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП 59592452 при примусовому виконанні виконавчого напису № 5509, виданого 26.06.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у розмірі 29850,21 грн.

Згідно довідки Акціонерного товариства Таращинського відділення «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» № 107 від 12.07.2021р. відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 59592452 від 01.10.2019 року, виданої заступником начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій обл. Нагорним Денисом Володимировичем на підставі виконавчого напису № 5509 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 26.06.2019 р., за період з 01.10.2019 року по 31.10.2020 року із заробітної плати ОСОБА_1 утримано та перераховано на рахунок Центрального відділу державної Виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій обл. кошти в сумі 1380 грн. 12 коп. та на рахунок ТОВ " Фінансова Компанія Управління Активами" в сумі 12421 грн. 03 коп. Відповідно до постанови про зупинення вчинення виконавчих дій ВП № 5959245 від 16.11.2020 р. ЦВДВС у м. Вінниці Західно -Міжрегіонального управління М, (м. Хмельницький) з 01.11.2020 р. було зупинено утримання коштів із заробітної плати ОСОБА_1 .

Згідно листа начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 26.07.2021 № 86120/17.26-28/2 у відділі ДВС на виконанні перебуває провадження № 59592452 щодо виконання виконавчого напису № 5509 виданого 25.06.2019 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ "Фінансова Компанія Управління Активами" у розмірі 29850,21 грн. Станом на дату винесення постанови про зупинення виконавчого провадження а саме 16.11.2020, з доходів боржника утримано 13 801,15 грн. з яких 12421,03 грн. боргу які перераховані на користь ТОВ "Фінансова Компанія Управління Активами", 1106,03 грн. виконавчого збору та 169 грн. витрат виконавчого провадження. Також на депозитному рахунку знаходиться залишок коштів у розмірі 105,09 грн. Перерахування коштів здійснювалось в період з 06.11.2019 по 06.11.2020.

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року.

Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови.

Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року.

Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17.

Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Позивач зазначає, що не визнає заборгованості, крім того, нотаріусом порушені норми законодавства щодо вчинення виконавчого напису.

Відповідачем не подано до суду жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача. Крім того не подано і кредитного договору, нотаріально посвідченого, згідно якого був здійснений спірний виконавчий напис нотаріусом.

Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується вимог про повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» безпідставно набутих коштів - у розмірі 12421,03грн.

Згідно з статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Як зазначав Верховний Суд, норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.).

Водночас у постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст.1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл.83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Узагальнюючи викладене, можна сказати, що норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Проаналізувавши викладені норми чинного законодавства України та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутих коштів, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявності між сторонами будь-яких договірних правовідносин, що зумовлювали б перерахування позивачем відповідних коштів відповідачам.

Відповідно, набуття цих коштів відповідачами є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на момент розгляду справи, враховуючи, що іншого стороною - відповідачами не доведено, а матеріали справи не підтверджують будь-яких підстав набуття відповідачами коштів позивача.

Таким чином, оскільки, оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що набуття коштів відповідачами на підставі такого виконавчого напису, є безпідставним як на час набуття, так і на момент розгляду справи.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що при примусовому виконанні провадження №59592452 щодо виконання виконавчого напису № 5509 виданого 25.06.2019 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ "Фінансова Компанія Управління Активами" у розмірі 29850,21грн, відрахування із доходів боржника здійснювались за відповідними реквізитами, зокрема: 12421,03грн, оскільки, відповідачем не доведено протилежне.

В даному випадку безпідставне збагачення відповідача за рахунок коштів позивача не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту, оскільки наявності договірних або деліктних відносин між сторонами судом не встановлено.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене з відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь позивача слід стягнути безпідставно отримані кошти.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачкою невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими.

Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, зазначаючи, що в зв`язку із розглядом справи планує понести додаткові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат. При цьому додає попередній (орієнтовний розрахунок правничої допомоги: надання консультації 1год витраченого часу вартість послуги 500,00грн, складання позовної заяви (10ст), підготовка додатків до позовної заяви, виготовлення копій позовної заяви з додатками для всіх учасників справи, подання заяви до суду засобами поштового зв`язку 8год витраченого часу вартість послуги 5000грн., складання заяв, клопотань 1год витраченого часу вартість послуги 500,00грн, участь у підготовчому судовому засіданні 3год витраченого часу вартість послуги 6000,00грн, участь у розгляді заяви по суті 2год витраченого часу вартість послуги 4000,00грн, - всього заплановано витрат на правничу допомогу 16000,00грн. При цьому ОСОБА_1 зазначає, що детальний розрахунок суми судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу разом з відповідними доказами (договором про надання правової допомоги, актом приймання-передачі послуг та ін., буде надано у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів у справі.

Однак, ОСОБА_1 на протязі тривалого часу розгляду справи так і не надала суду жодного доказу щодо отримання правової допомоги, жодного документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунку також не надано, матеріали справи містять лише копії ордеру серія АІ № 1245682 від 18.07.2022 на надання правничої (правової) допомоги у Ірпінськму міському суді Київської області адвокату Рева Інні Олександрівні та посвідчення адвоката.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 щодо стягнення орієнтовних витрат, пов`язаних з розглядом справи на суму 16000,00грн. не підлягає задоволенню в повному обсязі, як така, що необґрунтована та безпідставна.

Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 1748,80грн. за подання позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, за подання заяви про забезпечення позову 420,40грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 15, 16, 18, 387, 536, 625, 1048, 1212, 1213, 1215 ЦК України, ст. 12, 81, 83, 89, 141, 142, 247, 263-265, 268, 280-282, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 26 червня 2019 року № 5509, здійснений ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» боргу у розмірі 29850,21грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9а, офіс 203 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 безпідставно одержані грошові кошти за виконавчим написом від 26 червня 2019 року № 5509, вчиненим ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу у сумі 12 421,03грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9а, офіс 203 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 сплачено судовий збір у розмірі 1748,80грн. за подання позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог та 420,40грн - за подання заяви про забезпечення позову.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза