ЛЕТИЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер судової справи №678/664/24
Номер провадження №2-о-678-34/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Ходоровського І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Козка Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження в залі суду селища Летичів справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

15 травня 2024 року до суду надійшла вказана заява за змістом якої ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) щодо оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з самостійним вихованням та утриманням неповнолітньої дитини.

Однак, 04 квітня 2024 року йому у оформленні відстрочки відмовлено, оскільки матір ОСОБА_2 , 2008 року народження, не позбавлена батьківських прав та документально не підтверджено, що вона не приймає участь у вихованні та утриманні дитини, що не дає підстав вважати про самостійне виховання дитини віком до 18 років.

Заявник ОСОБА_1 зазначає, що проживає з сином, самостійно його виховує та утримує, матір дитини ОСОБА_3 з осені 2022 року виїхала за кордон, де постійно проживає, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, виконавчих документів про стягнення з матері дитини аліментів на примусовому виконанні не перебуває.

ОСОБА_1 вказує, що його призов на військову службу під час мобілізації позбавить його права на відстрочку від мобілізації на яку він має право на підставі абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

ОСОБА_1 вважає, що оскільки подані ним документи не задовольнили ІНФОРМАЦІЯ_3 для прийняття рішення про відстрочку від призову на військову службу, тому просить суд встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

2. 15 травня 2024 року до суду надійшла вказана заява.

3. 20 травня 2024 року ухвалою суду прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження.

4. Судові засідання призначались на: 11 і 24 червня 2024 року.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

5. 24 червня 2024 року ОСОБА_1 подану заяву підтримав і просив її задовольнити.

Зазначив, що з сином ОСОБА_2 , 2008 року народження, проживають вдвох, він самостійно виховує та утримує його, матір дитини ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні та утриманні їх сина, будь-якої допомоги не надає, проживає за кордоном, тому він й звернувся до суду із вказаною заявою, адже ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовив йому у оформленні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Заявник ОСОБА_1 зазначив, що крім ІНФОРМАЦІЯ_4 залучати до участі у даній справі як заінтересованих осіб нікого більше не бажає.

6. 20 червня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 надав суду відзив на заяву згідно якої просить розглядати справу у їх відсутність та відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 , оскільки заявнику 04 квітня 2024 року відмовлено у оформленні відстрочки на підставі того, що матір ОСОБА_2 , 2008 року народження, не позбавлена батьківських прав та документально не підтверджено, що вона не приймає участь у вихованні та утриманні дитини, що не дає підстави вважати про самостійне виховання заявником дитини віком до 18 років.

Дії ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідають вимогам ст. 141 СК України, а ОСОБА_1 не надав доказів, що в питанні виховання чи утримання дитини матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

7. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом п. 3 ч. 2 і ч. 7 ст. 19, ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Законодавець у ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначив, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2). Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою.

8. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (п. 1).

9. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 27 березня 2019 року у справі №569/7589/17 вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

10. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право (визначальна обставина).

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

V. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

11. ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_2 , його батьками є ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

12. 07 березня 2024 року складено акт обстеження умов проживання на підставі заяви ОСОБА_1 з метою обстеження умов проживання дитини з батьком по АДРЕСА_1 згідно якого умови проживання задовільні, ОСОБА_1 із сином проживають у приватному будинку, де дотримано санітарно-побутових умов, наявна вся необхідна техніка, меблі, продукти харчування, для дитини створена окрема кімната, дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до сезону, стосунки в сім`ї хороші, батько із сином підтримують один одного, зі слів ОСОБА_1 встановлено, що мати дитини закордоном, дитиною не цікавиться і не приїжджає, не займається його вихованням, фінансово не забезпечує.

13. Згідно витягу з протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо оформлення відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації від 04 квітня 2024 року №11 ОСОБА_1 згідно абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відмовлено в оформленні відстрочки. Підстава: матір ОСОБА_2 , 2008 року народження, не позбавлена батьківських прав та документально не підтверджено, що вона не приймає участь у вихованні та утриманні дитини, що не дає підстави вважати про самостійне виховання ОСОБА_1 дитини віком до 18 років.

14. 10 травня 2024 року Летичівським відділом державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано довідку, що виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , станом на 10 травня 2024 року на виконання не надходив та на виконанні не перебуває. Відомості щодо сплати аліментів боржником ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - відсутні.

15. 24 червня 2024 року свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 суду показали, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_2 , а матір дитини ОСОБА_3 понад два роки проживає за кордоном.

VІ. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

16. В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказує, що йому необхідно встановити факт самостійного виховання неповнолітнього сина для реалізації права, передбаченого абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

17. У абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції станом на 04 квітня 2024 року на час відмови ОСОБА_1 у оформленні відстрочки) визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

У п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (чинна редакція) визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

18. Отже, в даному випадку має місце спір про право, зокрема, право заявника ОСОБА_1 на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Наявність такого права у ОСОБА_1 спростовує ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається із витягу із протоколу від 04 квітня 2024 року, так і відзиву на заяву.

19. Крім того, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1).

Сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України).

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2).

Згідно з ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 2). Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4).

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Факт відсутності участі одного з батьків у вихованні дитини може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Отже, захист порушених прав у зв`язку з невиконанням, неприйняттям участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

20. Зазначені ОСОБА_1 обставини дають підстави вважати, що його вимога про встановлення судом факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дитини фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих прав відносно дитини, які закріплені в СК України, тому така вимога не є тією, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

21. Інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачені для того, аби вирішити (допомогти вирішити) будь-який спір про право.

Однак, такий спір судом встановлений у даній справі, адже метою подання ОСОБА_1 заяви у порядку окремого провадження є визначення наявності у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, яке оспорює ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За цих обставин, на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду (вбачається спір про право).

21. Крім того, заявлена ОСОБА_1 вимога про встановлення судом факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дитини не є вимогою, яка пов`язана із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягає розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

VІІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

23. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 10-13, 19, 23, 34, 42-43, 48-49, 76-83, 89, 128, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 293-294, 315-316, 318-319, 351-352, 354-355 ЦПК України,

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Копію ухвали направити (вручити) учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 28 червня 2024 року.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

ЗАЯВНИК: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець с. Новокостянтинів Летичівського району Хмельницької області, проживає по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , тел. ( НОМЕР_2 , інші засоби зв`язку відсутні, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету відсутні.

ЗАІНТЕРЕСОВАНА ОСОБА: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26629451, тел. (0382) 65-56-50, електронна пошта (згідно заяви): ІНФОРМАЦІЯ_9 , відомості про наявність або відсутність електронного кабінету відсутні.

Суддя підпис І.Б. Ходоровський

Суддя І.Б. Ходоровський