Провадження № 22-ц/801/1165/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 рокуСправа № 127/30353/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Голоти Л. О.,Рибчинського В.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітнього - ОСОБА_3 ,

третя особа без самостійних вимога на предмет спору - ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року, постановлене у складі судді Медяної Ю. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , за участю третьої особи - ОСОБА_5 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , за участю третьої особи - ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначила, що 08.09.2022 о 16:35 год. в м. Вінниця на виїзді з території АЗС «NG» по АДРЕСА_1 , чоловік позивачки - ОСОБА_6 , керуючи належним позивачу автомобілем Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1 зіткнувся з велосипедом під керуванням малолітнього ОСОБА_3 . За вказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0001019 від 09.09.2022.За наслідками розгляду вказаного кримінального провадження, 09.10.2022 слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Внаслідок вказаного ДТП з вини малолітнього ОСОБА_3 їй були заподіяні матеріальні збитки через пошкодження її автомобіля у розмірі 22 218,04 грн. В зв`язку з відмовою матері малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відшкодувати завданої їй шкоду ,з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог , просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальні збитки, заподіяні пошкодженням майна у розмірі 28310,88 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду у розмірі 23592,40 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що ч. 1 ст. 1178 ЦК України передбачає обов`язок батьків нести відповідальність саме за невиконання своїх обов`язків щодо виховання чи нагляду за малолітньою особою в їх сукупності. Доведення батьками виконання своїх обов`язків щодо виховання чи нагляду за дитиною виключає можливість застосування до них відповідальності за шкоду завдану дитиною. Вважає, що оскільки справа про адміністративне правопорушення відносно неї, ОСОБА_2 закрита в зв`язку з відсутністю в її діях складу адмінправопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП, підстави для її цивільно -правової відповідальності за шкоду , завдану її малолітнім сином, відсутні . Крім того, під час розгляду справи не було доведено факту вчинення її сином протиправної поведінки і розміру спричиненої шкоди, оскільки висновок судової автотехнічної експертизи від 29.09.2022 року ,що встановлює таку вину , є недопустимим доказом, як здійснений в кримінальному провадженні, а судова транспортно- товарознавча експертиза здійснена на основі даних дефектного акту оцінювача від 31.10.2022 року ,дані у якому про пошкодження правого зовнішнього дзеркала, пошкоджень переднього правого крила і верхньої правої панелі боковини не були зафіксовані у протоколі огляду місця ДТП ,здійсненому відразу після вчинення даної пригоди.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає ,виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду від 21 березня 2024 року вказаним вимогам відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 08.09.2022, близько 16:35 год. на території АЗС «NG» по проспекту Юності, 81А у м. Вінниці, відбулось зіткнення між автомобілем «Hyundai Accent», днз. НОМЕР_1 , що є власністю позивача,під керуванням водія ОСОБА_6 , який виїжджав з даної станції, та велосипеда «Bulls LTD-2» під керуванням малолітнього ОСОБА_3 , 2012 року народження , який попередньо рухаючись по тротуару, при наявній велосипедній доріжці з протилежної сторони дороги, не переконавшись у власній безпеці, раптово виїхав на нерегульований пішохідний перехід, справа-наліво по ходу руху автомобіля, чим спричинив ДТП, що підтверджується схемою місця ДТП, протоколом огляду місця ДТП від 08.09.2022. (т.1 а.с.84-87)

Згідно копії свідоцтва про народження ,серії НОМЕР_2 , виданого 03.08.2012 відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: ОСОБА_5 - батько, ОСОБА_2 - мати. (а.с.27)

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , підтверджується право власності ОСОБА_1 на автомобіль Hyundai Accent, д.н.з., НОМЕР_1 (т.1 а.с.8)

За фактом даної ДТП було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про які внесено 09.10.2022 до ЄРДР за №0001019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Постановою слідчого ВРЗСТ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 16.09.2022 залучено матір ОСОБА_3 - ОСОБА_2 до кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001019 від 09.09.2022 в якості законного представника потерпілого. (т.1 а.с.70)

Згідно висновку експерта судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/102-22/14398-ІТ від 29.09.2022, в заданій дорожній обстановці при заданих у постанові про призначення експертизи комплексі технічних величин, в діях водія автомобіля марки» Hyundai Accent», днз. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 не вбачається невідповідності вимогам ПДР України, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. В заданій дорожній обстановці при заданому в постанові про призначення експертизи комплексі технічних величин, в діях велосипедиста ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п.п. 1.10,(в) ПДР України. Дії велосипедиста ОСОБА_3 , які не відповідали вимогам п.1.10 ПДР України, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. (т.1 а.с.30-34)

Постановою слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області майора поліції про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження №0001019 від 09.10.2022 було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. (т.1. а.с. 17 - 18) Вказана постанова мотивована тим, що безпосередньою причиною ДТП стало порушення велосипедистом ОСОБА_3 вимог п.1.10, 6.6 (б, в) Правил дорожнього руху України.

Постановою Вінницького міського суду від 21.11.2022 провадження у справі №127/25857/22 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.184 КУпАП (ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей),було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова мотивована тим, що сам по собі факт потрапляння дитини в ДТП ,не є достатньою ознакою ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. (т.1 а.с.56-58)

Згідно висновку експерта судової транспортно- товарознавчої експертизи №СЕ-19/102-23/19515-АВ від 29.09.2022, вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату оцінки - 15.04.2023 могла становити 28 310,88 грн. (т.1 а.с.199-215)

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що шкода, заподіяна позивачу, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , оскільки судом було встановлено факт неналежного здійснення нею нагляду за малолітнім сином - ОСОБА_3 , порушення ПДР яким знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, внаслдок якої заподіяно шкоди майну позивача, а щодо розміру відшкодування ,то суд виходив із необхідності відрахування від заявленого до стягнення розміру- 28310,88 грн вартості ПДВ , оскільки позивач не надала суду належних та допустимих доказів понесених нею фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП і, відповідно, сплати ПДВ.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.07.2023 у справі №591/1861/22 зазначив, що у разі відсутності в матеріалах справи документального підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту, правильним є зменшення вартості відновлювального ремонту на суму ПДВ.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо неправильності застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень Цивільного кодексу України, невірне тлумачення положень ст. 1178 ЦК України , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом зазначених норм підставою цивільної відповідальності за завдану шкоду є протиправність поведінки заподіювача, його вина, негативні наслідки у вигляді втрати чи пошкодження майна та причинний зв`язок між цими діями та наслідками.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав і законних інтересів іншої особи. Залежно від характеру юридичного обов`язку, покладеного на особу правовим актом, договором, службовими обов`язками тощо, протиправна поведінка може бути у формі протиправної дії або протиправної бездіяльності.

Майнова шкода, грошовим виразом якої є збитки, поділяється на реальну шкоду, якою є витрати на відновлення порушеного права у зв`язку з втратою та пошкодженням майна, а також упущену вигоду, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (стаття 22 ЦК).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та наслідками полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок).

Вина, тобто психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння, можлива у формі умислу або необережності. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити.

Відшкодування шкоди на підставі спеціальних умов відповідальності відбувається в межах спеціальних деліктів.

Так, ч.1 ст. 1178 ЦК України передбачає, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

За загальним правилом цього положення відповідальність за шкоду, завдану малолітніми особами, несуть батьки (усиновлювачі), опікуни малолітньої особи або інша фізична особа, які на правових підставах здійснюють виховання малолітньої особи. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, обидва батьки в рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні.

Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилами статті 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав, викладених у рішенні.

Згідно п.п. 6.1, 6.6. «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. рухатися по дорозі на велосипедах дозволяється особам, які досягли 14-річного віку. Велосипедисту забороняється рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках (крім дітей до 7 років на дитячих велосипедах під наглядом дорослих).

У даному випадку з боку малолітнього ОСОБА_3 мало місце порушення п.п. 6.1, 6.6. «в» ПДР, яке здійснено при відсутності нагляду і контролю з боку його батьків за їх дотриманням.

Суд обґрунтовано дійшов висновку , що шкода, завдана з необережності малолітньою дитиною ОСОБА_3 2012 року народження, під час катання на велосипеді за відсутності контролю (нагляду) з боку його батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які б мали забезпечити безпечне катання дитини на велосипеді і унеможливити пошкодження належного позивачеві автомобіля, а тому шкода повинна бути відшкодована батьками дитини, які є відповідачами у справі.

Сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 правового значення не має. Як вбачається зі змісту постанови про адміністративне правопорушення, справу закрито за відсутністю складу адмінправопорушення у зв`язку з неналежним складенням проколу про це правопорушення - не зазначення у ньому які конкретно неправомірні дії ОСОБА_2 вказують на її ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Крім цього суд правильно зауважив, що поняття «ухилення батьків від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання», зазначене в ч.1 ст.184 КУпАП та «несумлінне здійснення або ухилення від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою», зазначене в ч.1 ст.1178 ЦК України є відмінними, оскільки ст.184 КУпАП не охоплюється поняття «несумлінне здійснення або ухилення від здійснення нагляду за малолітньою особою», а тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.184 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення не є беззаперечним доказом відсутності факту неналежного здійснення відповідачем нагляду за малолітнім сином ОСОБА_3 . При цьому закриття справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 не спростовують факту порушення її сином Правил дорожнього руху.

Враховуючи, що позивач до батька дитини вимог не заявляв, суд обгрунтовано залучив останнього в якості третьої особи до участі в справі та підставно дійшов висновку про те, що шкода, завдана малолітньою дитиною ОСОБА_3 за відсутності контролю з боку його батьків , повинна бути відшкодована ними, зокрема, відповідачем ОСОБА_2 .

Остання висновок і рішення суду про покладення відшкодування шкоди лише на неї, не оспорювала , а тому рішення суду в цій частині не переглядається.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд на підтвердження вини сина взяв до уваги наданий позивачем висновок судової автотехнічної експертизи від 29.09.2022 року, який є недопустимим доказом, так як здійснений в кримінальному провадженні, не заслуговують на увагу.

Згідно ст. 78 ( Допустимість доказів) суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази того, що наданий позивачем висновок здійсненої в рамках кримінального провадження судової автотехнічної експертизи, одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, у справі відсутні і апелянтом не надані.

Згідно із ч. 2 ст. 103 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно й інший учасник справи на спростування вказаного висновку не позбавлений можливості надати висновок експерта з цього питання ,виготовлений на його замовлення, або ж заявити клопотання про призначення судової експертизи іншим експертом чи експертною установою.

Таким чином , у відповідача, яка бажає спростувати наявний висновок автотехнічної експертизи, вважаючи його недопустимим доказом з підстав порушення нормативних актів з питань судово-експертної діяльності, було декілька процесуальних шляхів спростування такого висновку, однак остання таким правом не скористалась.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено розміру спричиненої шкоди, оскільки судова транспортно- товарознавча експертиза здійснена на основі даних дефектного акту оцінювача від 31.10.2022 року ,дані у якому про пошкодження правого зовнішнього дзеркала, пошкоджень переднього правого крила і верхньої правої панелі боковини , не були зафіксовані у протоколі огляду місця ДТП , також є надуманими. Так, у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 08 вересня 2022 року зафіксована деформація металу пошкодження лакофарбового покриття та розбиття скла правої частини автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , що відповідає змісту та обсягу пошкоджень, , яким надавалась оцінка експертом. Отже, дані наведені у дефектному акті абсолютно не суперечать даним , зафіксованим у протоколі огляду місця ДТП.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський

Вигот