провадження №22-ц/824/733/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 липня 2017 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №637.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направлені за підсудністю до Херсонського міського суду Херсонської області (вулиця Маяковського, 6/29, місто Херсон, 73003).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року.

Апелянт зазначає, що у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проживає у АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Боячись за своє життя та здоров`я, бути присутньою на судових засіданнях у м. Херсоні не зможе.

За наявною у апелянта інформацією, відповідач ОСОБА_2 проживає в АР Крим.

Вважає, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, неможливості з поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. При цьому, посилається на положення ч. 17 ст. 28 ЦПК України, відповідно до яких позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги були надіслані за адресою реєстрації ОСОБА_2 , проте рекомендоване поштове повідомлення повернулося до суду неврученим з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Передаючи справу на розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №347795 від 04 грудня 2023 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження того, що дану позовну заяву можливо пред`явити до суду за ч. 2 ст. 28 ЦПК України, за місцем реєстрації позивача (відповідні поважні причини, за яких позивач не може виїхати до місця проживання відповідача, в тому числі за станом здоров`я, або домовленість подружжя, що справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача та перебування на утримані позивача малолітніх або неповнолітніх дітей), суду не надано, а тому справа не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Правила визначення територіальної підсудності цивільних справи унормовано у 3 параграфі 2 Глави І Розділу ЦПК України

Так, за загальним правилом територіальної підсудності, визначеним ч. ч. 1, 2 ст. 27 ЦПК України, передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

З матеріалів справи встановлено, що предметом спору між сторонами є розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За повідомленням позивачки у позовній заяві, подружжя спільних дітей не має, відомостей про стан здоров`я, який перешкоджає позивачці виїхати за місцем проживання відповідача не надано.

Поряд з цим, колегія суддів критично сприймає доводи апелянта щодо неможливості бути присутньою у судовому засіданні у зв`язку з близькістю м. Херсона до лінії фронту, з огляду на передбачене ст. 212 ЦПК України, право учасника справи брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та реалізувати право бути присутнім у судовому засіданні.

Сам лише факт взяття на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи згідно довідки від 20 листопада 2023 року за №3004- не може бути підставою для розгляду спору між сторонами за правилами ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта в апеляційній скарзі на положення ч. 17 ст. 28 ЦПК України, оскільки у даному випадку саме положення ч. 2 ст. 28 ЦПК України є спеціальними при визначенні підсудності спорів про розірвання шлюбу.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для передачі справи на розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області за підсудністю.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи дійшов обґрунтованого висновку про необхідність передачі справи за підсудністю.

Доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на власний розсуд.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова