Справа № 367/3229/23
Провадження №2/367/1457/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2024 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Довгополої І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курило Яна Олегівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курило Яна Олегівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, мотивуючи вимоги наступним.

Відповідно до попереднього договору від 06 вересня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Лагодою О.С. продавець ( ОСОБА_3 , відповідач 1 по справі) зобов?язується продати покупцеві (позивачу по справі), а покупець зобов?язується купити у продавця житловий будинок, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., котрий розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Попередній договір). Відповідно до умов Попереднього договору, договір купівлі-продажу має бути укладено та нотаріально посвідчено не пізніше 30 жовтня 2021 року; в цілому сума договору купівлі-продажу нерухомості має становити 1 890 000 грн, що становить еквівалент 70 000 тисяч доларів США за комерційним курсом на день укладення цього договору (1 дол. США за 27,00 грн.). У випадку відхилення (зміни) курсу за цим Договором, продаж житлового будинку повинен здійснюватися за суму еквівалентну 70 000 доларів США. Відповідно до умов Попереднього договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу покупець (позивач по справі) передав, а продавець (відповідач по справі) отримав від покупця гроші в сумі 202 500 грн, що становить еквівалент 7500 доларів США за комерційним курсом на день укладення цього Договору (1 дол. США 27,00 грн.). Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі як гарантійний платіж в рахунок наступного договору купівлі-продажу.

Позивач зазначає про те, що на сьогодні Основний договір купівлі-продажу, який мав би бути наслідком даного Попереднього договору не укладений між сторонами через необґрунтоване ухилення відповідача 1 по справі, який отримав кошти в якості гарантійного платежу та не виходить на зв?язок з позивачем.

Позивачу стало відомо, що предмет купівлі-продажу в майбутньому, який визначений в Попередньому договорі, а саме житловий будинок, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., котрий розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вже відчужений відповідачем 1 ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Яною Олегівною (третьою особою по справі) за реєстраційним № 28.

Позивач зазначає також про те, що відповідно до пп. «а» та «б» п.8 Попереднього договору продавець (відповідач 1 по справі) гарантує покупцеві (позивачу), що: на день укладання цього Попереднього договору ним (чи від його імені) не були укладені жодні договори (інші правочини), у тому числі, інші попередні договори чи договори про наміри, які б могли потягнути виникнення прав у третіх осіб; до дня укладення договорів купівлі-продажу він не буде укладати відносно цих об?єктів будь-яких інших правочинів, які б потягли виникнення прав у третіх осіб, або видавати довіреності на здійснення таких дій. Крім гарантійного платежу позивач поніс витрати, пов?язані з нотаріальним оформленням цього договору (п.13 Попереднього договору).

Однак відповідач 1 по справі - ОСОБА_3 діяв по відношенню до позивача недобросовісно та несправедливо, який не тільки залишив собі гарантійний платіж, сплачений відповідно до умов Попереднього договору, а й позбавив права позивача на купівлю ним житлового будинку.

На сьогодні позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про стягнення гарантійного платежу з ОСОБА_3 за попереднім договором, про що свідчить відмітка про отримання судом 11 квітня 2023 року позовної заяви.

У відповідача 1 по даній справі - ОСОБА_3 після відчуження житлового будинку відсутнє на праві власності будь-яке інше рухоме і нерухоме майно, яке має цінність, а тому спірний договір купівлі-продажу житлового будинку вчинений ним лише для уникнення виконання обов?язку з повернення позивачу гарантійного платежу за попереднім договором і, в подальшому, не можливості виконання рішення суду про його стягнення з відповідача на користь позивача.

Вказує, що відповідач 1, укладаючи спірний договір купівлі-продажу житлового будинку, діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам та законним інтересам позивача, оскільки відчуження належного йому на праві власності будинку, відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Зважаючи на вищевикладене, вважає, що спірним договором купівлі-продажу житлового будинку від 13 січня 2022 року порушуються законні інтереси позивача, які передбачені Попереднім договором, та має ознаки фраудаторного договору, тобто вчиненого на шкоду кредитору, а тому такий правочин необхідно визнати недійсним.

Позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 13 січня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Яною Олегівною та зареєстрований в реєстрі за реєстровим №28.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Ухвалою суду від 17.05.2023 по справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 15.11.2023 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Янчук А.А. в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курило Яна Олегівнав судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутніть.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вислухавши думку сторін по справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення необхідно наводити відомості про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також, оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору у даній справі судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (статті 6, 203, 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Так, судом встановлено, що відповідно до попереднього договору (п.1.), посвідченого 06 вересня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Лагодою О.С. за №2420, продавець ОСОБА_3 зобов?язується продати покупцеві ОСОБА_1 , а покупець зобов?язується купити у продавця житловий будинок, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пп. «а-б» п.2 Попереднього договору, договір купівлі-продажу має бути укладено та нотаріально посвідчено не пізніше 30 жовтня 2021 року; в цілому сума договору купівлі-продажу нерухомості (житлового будинку), має становити 1 890 000 грн, що становить еквівалент 70 000 тисяч доларів США за комерційним курсом на день укладення цього договору (1 дол. США за 27,00 грн.).

Відповідно до п.3 Попереднього договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу покупець ОСОБА_1 передав, а продавець ОСОБА_3 отримав від покупця гроші в сумі 202 500 гривень, що становить еквівалент 7500 доларів США за комерційним курсом на день укладення цього Договору (1 дол. США 27,00 грн.). Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі як гарантійний платіж в рахунок наступного договору купівлі-продажу. Решту суми гарантійного платежу, а саме 1687500 рн, що становить еквівалент 62500 доларів США, покупець зобов`язаний передати продавцю на момент підписання основного договору купівлі-продажу. Факт передачі гарантійних платежів підтверджується власноручно складною розпискою або нотаріально-посвідченою заявою продавцяабо особи, що діє за довіреністю.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення гарантійного платежу за попереднім договором, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти за попереднім договором, посвідченим 06.09.2021 првитаним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Лагодою О.С. за реєстраційним номером 2420.

Позивач оспорює договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 13 січня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Яною Олегівною та зареєстрований в реєстрі за реєстровим №28.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1ст. 657 ЦК України).

За змістом ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009р., з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що оспорюваний договір було посвідчено нотаріально.

В силу положень ч. 1, 2 ст. 215 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009 р. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Так, судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу не відповідає вимогам Закону. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту не відновить його порушені права, а отже не буде ефективним та не відповідатиме завданню цивільного судочинства, разом з тим.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-268, 273, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, ст. ст.202,203,215,216,220,635,639 ЦК України,ст.ст. 4, 12,13, 76-81, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курило Яна Олегівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 10.04.2024.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий