Справа № 308/8061/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Данко В.Й., розглянувши матеріали заяви Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода»про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення

в с т а н о в и в:

до суду надійшла вищевказана заява про видачу судового наказу.

Дослідивши матеріали заяви, доходжу до висновку про те, що у видачі судового наказу слід відмовити, зважаючи на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 163 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

За змістом ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 «Про практику розгляду судами заяв у поряду наказного провадження», заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Важливою умовою для застосування наказного провадження є безспірність заявлених вимог. Безспірними є такі вимоги заявника, що випливають із неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Тобто вимоги заявника викладаються ним у заяві про видачу судового наказу та мають підтверджуватися відповідними документами, які, у свою чергу, мають бути вагомими, переконливими і такими, що не викликають підозри щодо їх достовірності.

За загальним правилом при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог заявлених стягувачем по суті.

Законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог, так як у протилежному випадку суд буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Із наданих заявником документів не вбачається безспірність грошових вимог, оскільки обставини, на які він посилається, не підтверджені належними доказами.

Так, у поданій заяві заявник просить стягнути заборгованість з ОСОБА_1 за адресою споживання АДРЕСА_1 . При цьому відповідно до розрахунку заборгованості така виникла за період з травня 2021 року до березня 2024 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №373394700 від 09.04.2024 вбачається ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Між тим, цією ж довідкою підтверджується, що власником згаданої квартири ОСОБА_1 став з 20.12.2023.

Отже, долучені заявником докази не підтверджують безспірність суми заборгованості, яку заявник просить стягнути з ОСОБА_1 за період, вказаний у досліджуваній заяві.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Таким чином, суд констатує про те, що у видачі судового наказу слід відмовити, оскільки заявником не підтверджено права грошової вимоги до боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 160,161,163,165 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода»про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведеннявідмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків..

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Й. Данко