Провадження № 4-с/761/69/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Решти Д.О.,

скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця, заінтересовані особи ОСОБА_2 , Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року скаржник звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із вказаною скаргою, поданою в порядку ст.ст. 447 - 448 ЦПК України.

Скарга мотивована тим, що 05.08.2019 року Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист 761/46060/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 13508,38 грн. 11.12.2023 року скаржник отримав постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.11.2023 року (виконавче провадження НОМЕР_1). Зауважує, що відповідно до його заяви від 18.12.2019 року, він повідомив Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби в м.Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, старшого державного виконавця Красноштан І.Л., про наявність майна, на яке можливо здійснити звернення стягнення для погашення боргу. Надалі, враховуючи бездіяльність органу ДВС він поштовими відправленнями направив на адресу органу ДВС майно, яке підлягає реалізації згідно положень Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджую накладними Укрпошти та відповідними заявами від 25.04.2023 року та від 24.11.2023 року.

Враховуючи вищевикладене, скаржник просив визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Лазаревої А.І. від 29.11.2023 року НОМЕР_1.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи №761/46060/17 між суддями від 18.12.2023 року матеріали скарги передано в провадження судді Романишеній І.П.

Ухвалою суду від 22.12.2023 року скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.01.2024 року прийнято до розгляду скаргу та призначено до розгляду.

06.02.2024 року до суду від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) надійшов відзив на скаргу.

Ухвалою суду від 06.02.2024 року витребувано у Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) належно посвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.

15.02.2024 року до суду надійшла відповідь скаржника на відзив.

26.03.2024 року матеріали виконавчого провадження надійшли до суду.

04.04.2024 року до суду надійшло клопотання скаржника про долучення доказів.

В судовому засіданні скаржник вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду скарги.

Суд, заслухавши доводи скаржника, розглянувши скаргу та додані до неї документи, прийшов до висновку про задоволення скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів скарги та встановлено судом, на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №761/46060/17, виданого 05.08.2019 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 13 508, 38 грн.

Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазаревою Альоною Ігорівною, при примусовому виконанні видано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника НОМЕР_1 від 29.11.2023 року, якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , зокрема з заробітної плати в розмірі 20% суму боргу 15054,51 грн.

В свою чергу, судом з`ясовано, що виконавчий лист у цій справі раніше перебував на примусовому виконанні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві (ВП 59764588).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 18.12.2019 року, останній повідомив Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби в м.Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, старшого державного виконавця Красноштан І.Л., про наявність майна, на яке можливо здійснити звернення стягнення для погашення боргу.

З матеріалів скарги вбачається, що відповідне майно було направлено скаржником до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а/с.15-20).

У відзиві на скаргу стверджено, що майно яке боржник направляв до Відділу при виконанні виконавчого провадження №59764588 було повернуто боржнику.

Однак, матеріалами справи не підтверджено, що рухоме майно було повернуто скаржнику.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції, у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції. Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відрахування, зокрема із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

В даному випадку, скаржником надано відповідні докази про наявність у нього рухомого майна, на яке в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 можливо звернути стягнення задля виконання судового рішення.

При цьому, скаржник за власною ініціативою надіслав до виконавчого органу відповідне майно, а доказів того, що рухоме майно повернуто скаржнику матеріали скарги не містять.

Так, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме: справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З урахуванням того, що скаржник має рухоме майно, а саме комп`ютерну техніку, суд вважає, що постанова старшого державного виконавця Лазаревої А.І. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника є передчасною та такою, що постановлена з порушенням вимог ч. 1 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження", унеможливлює своєчасне отримання скаржником заробітної плати, що суперечить статті 43 Конституції України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог скарги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 89, 354-355, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця, заінтересовані особи ОСОБА_2 , Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Лазаревої А.І. від 29.11.2023 року НОМЕР_1.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 06.05.2024р.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА