Справа № 301/1601/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2024 р. м. Іршава

Суддя Іршавського районного суду Закарпатської області Даруда І.А. при секретарі судових засідань Сатін Н.М., у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Іршава, розглянувши уточнену позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування Керецьківської сільської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, де третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Керецьківської сільської ради, посилаючись на те, що 04 вересня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Кушницької сільської ради Іршавського району за актовим записом №29.

Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем та знаходяться на його утриманні та самостійному вихованні.

Спільне життя у сторін не склалося, оскільки мають різні характери та погляди на життя, в результаті чого, між ними втрачено взаєморозуміння. Відповідачка проживає окремо за адресою АДРЕСА_1 , не бажає проживати разом, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. На даний час шлюб існує тільки формально. Відповідачка має намір виїхати за кордон з метою тимчасового проживання та працевлаштування.

Діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом із позивачем за адресою АДРЕСА_2 і позивач є єдиним їх піклувальником, здійснює за ними постійний догляд, якого вони потребують, самостійно здійснює їх матеріальне утримання та виховання.

Усвідомлюючи відповідальність за виховання та піклування про своїх дітей, у будинку, де вони проживають позивачем створені для них комфортні та належні соціально-побутові умови проживання для збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку.

Так як діти вже тривалий час проживають з позивачем за адресою АДРЕСА_2 , то виникло питання, пов`язане із подальшим визначенням їхнього місця проживання у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду .

При цьому позивач зауважив, що визначення місця проживання дітей зі ним не впливатиме на взаємовідносини дітей з матір`ю, оскільки він не чинить відповідачці будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми, побаченні з ними, а також у вихованні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, справу розглянути без його участі. Також, пояснив, що так як відповідачка має намір виїхати з дітьми за кордон, чим позбавить його можливості спілкуватися з ними, вважає, що дітей необхідно залишити на його самостійному утриманні та вихованні.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала частково, просила шлюб між позивачем та нею розірвати, дітей залишити на її утриманні, оскільки вважає, що діти мають проживати з матір`ю, зазначила, що має намір виїхати з дітьми за кордон, розгляд справи просила проводити у її відсутності.

Представник органу опіки і піклування Керецьківської сільської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши докази, що були надані сторонами, суд дійшов до наступних висновків:

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 04 вересня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Кушницької сільської ради Іршавського району за актовим записом №29.

Як було встановлено в судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалося, оскільки маєють різні характери та погляди на життя, в результаті чого, між ними втрачено взаєморозуміння. Відповідачка проживає окремо за адресою АДРЕСА_1 , не бажає проживати разом з позивачем, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. На даний час шлюб існує тільки формально. Відповідачка має намір виїхати за кордон з метою тимчасового проживання та працевлаштування.

При таких обставинах справи, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача настоювати на розірванні шлюбу є вагомими, а подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам.

Судом також було встановлено, що від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем та знаходяться на його утриманні та самостійному вихованні.

На підтвердження вимоги про визначення місця проживання дітей разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було заявлено клопотання про витребування висновку органу опіки та піклування Керецьківської сільської ради Хустського раону Закарпатської області про доцільність проживання дітей разом з батьком.

03.06.2024 року до суду надішов Висновок органу опіки та піклування Керецьківської сільської ради Хустського району Закарпатської області про доцільність визначення місця проживання дітей з одним із батьків, з якого вбачається, Службою у справах дітей Керецьківської сільської ради, обстежено житлово-побутові умови проживання матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка, згідно витягу з реєстру територіальної громади від 14.05.2024 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , показує високий рівень проживання, так-як у шлюбі з чоловіком вони перебували 14 років, займаючися підприємницькою діяльністю, облаштуванням будинку, у якому проживали та налагодженням сімейного побуту . Натомість, житлово-побутові умови проживання батька не є настільки високими, як у мами, проте, батьком розпочато капітальний ремонт у будинку, де поки-що облаштована одна кімната для сина та є всі умови для проживання у літній кухні. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно витягу №19 від 28.05. 2024 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . За місцем реєстрації АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , не проживає. Фактичним місцем проживання, як виявилося, є помешкання за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_5 проживає зі своєю мамою, татом та з їх слів - на вихідних залишається син ОСОБА_5 . За свідченнями сусідки ОСОБА_6 , взятої письмово - ОСОБА_1 проживає з лютого або березня у своєї матері за адресою: АДРЕСА_3 .

Окрім бесіди з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взято до уваги довідку Кушницького ліцею №56 від 27.05.2024 року, яку складено на підставі опитування та обстеження інформації класного керівника 6-А класу ОСОБА_8 , де зазначено, що батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 бере активну участь у вихованні дитини, тісно співпрацює з класним керівником, відвідує всі шкільні та позашкільні заходи, де бере участь його син. Проведено психолого-педагогічне обстеження за методикою « Малюнок сім`ї » та опитування ОСОБА_4 . За результатами обстеження ОСОБА_5 більш емоційно прив`язаний до батька . Також сімейним лікарем ОСОБА_9 видана Довідка № 105, де засвідчено, що батько ОСОБА_1 , доглядає за своїм сином, приводить на огляди з приводу захворювань, профілактичних оглядів, щеплення.

Комісія з питань захисту прав дитини, поспілкувавшися з обома батьками та сином зрозуміла, що син прив`язаний до батька, а дівчинка, якій лише 6 років, не може бути розлученою з матір`ю.

Наявні характеристики на обох батьків, які характеризують їх позитивно. Наявні довідки про доходи, де показано, що і мати і батько займаються підприємницькою діяльністю. А також акти оцінки потреб сім`ї № 06 від 27.05.2024 року та № 07 від 29.05.2024 року.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків - у даному випадку обоє батьків на високому рівні їх виконують. Особиста прихильність сина ОСОБА_1 до батька, виходячи з зібраних матеріалів, наявна , проте син добре ставиться до матері, з теплотою у голосі висловлюється про неї, хоча, і наголошує, що бажає проживати з батьком, у якого наразі умови проживання не на високому рівні.

Натомість, визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Орган опіки та піклування просить визначити з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка має власний бізнес, проживає у будинку з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для розвитку та виховання дітей. Є умови для занять, відпочинку, окрема кімната, котра облаштована сучасними меблями. Проживання дочки з матір`ю відповідає найкращим інтересам дитини, тим більше ОСОБА_10 є малолітньою і має високу потребу у підтримці мами.(а.с.43-45)

Також, судом було досліджено акти оцінки потреб сім`ї, акти обстеження житлово побутових умов проживання, характеристики та відомості про доходи відносно позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 , що були долучені разом з висновком Органу опіки та піклування, з яких вбачається, що й позивач і відповідач, мають хороші умови проживання, по місцю проживання характеризуються позитивно, про дітей дбають, батько бере активну участь у вихованні сина, матеріально забезпечені.

Отже, враховуючи всі наявні докази, що долучені до матеріалів справи, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування з якого вбачається, що позивач ОСОБА_1 вже тривалий час проживає окремо від відповідачки разом із сином, де для малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 створені всі належні умови для розвитку, батько дитини, доглядає за ним, забезпечує всім необхідним, за місцем проживання характеризується позитивно, матеріально забезпечений та бажає виховувати сина. Також, суд враховує, те, що згідно висновку визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Орган опіки та піклування просить визначити з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка має власний бізнес, проживає у будинку з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для розвитку та виховання дітей.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Оскільки в судовому засіданні було надано достаньо доказів того, що батько піклується про своїх дітей, згідно відомостей, що були надані Органом опіки, малолітній син ОСОБА_4 має більшу прихильність до батька та те, що згідно даного висновку малолітня донька якій лише 6 років в силу свого віку не може бути розлученою з матір`ю, беручи до уваги те , що відповідачкою, до суду не надано жодних доказів, які б спростували обставини, що викладені в позовній заяві суд прийшов до висновку, щопозовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до п.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно дост. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Тому, суд дійшов до висновку, що шлюб, що зареєстрований 04 вересня 2010 року виконавчим комітетом Кушницької сільської ради Іршавського району за актовим записом №29між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 необхідно - розірвати.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.2, 7-9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтями 141,150,153,155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до частини першоїстатті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»,статті 161 СК Українивипливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостоїстатті 19 СК Українипри розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини першоїстатті 161 СК Українисвідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги насамперед пріоритетність прав та інтересів дитини, а не стосунків батьків, виконання сторонами своїх батьківських обов`язків, віку дітей, їх прихильності до кожного з батьків, можливості батьків щодо створення найкращих умов для виховання, суд, за встановлених обставин, вважає за необхідне залишити на утриманні і самостійному вихованні біля батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та визначивши місце проживання дитини разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . Також, виходячи з висновку органу опіки та піклування та внутрішнього переконання судді суд вирішив малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 залишити на утриманні та самостійному вихованні матері - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 , визначивши місце проживання дитини разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст .4, 12, 19, 83, 175, 177, 184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 141 СК України суд,-

Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування Керецьківської сільської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити частково.

Розірвати шлюб укладений між позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрований 04 вересня 2010 виконкомом Кушницької сільської ради Іршавського району за актовим записом № 29.

Після розірвання шлюбу, малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 залишити на утриманні та самостійному вихованні матері - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 , визначивши місце проживання дитини разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишити на утриманні та самостійному вихованні батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши місце проживання дитини разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 судовий збір в розмірі 1211, 20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень, двадцять копійок) на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 28.06.2024 року.

Суддя: І. А. Даруда