Провадження №2/748/1192/24
Єдиний унікальний № 748/4542/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді: Майбороди С.М.,

при секретарі Пасько К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2024 року представник позивача адвокат Переверзєв О.О. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом, в якому просив визнати виконавчий напис від 30.06.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. № 20916 таким, що не підлягає виконанню, стягнути з АТ «СЕНС БАНК» 27854,17 грн в рахунок повернення коштів стягнутих за виконавчим написом, 6500,00 грн витрат на правову допомогу та 2422,40 грн судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.08.2020 відкрито виконавче провадження № 62847878 з виконання виконавчого напису № 20916 від 30.06.2020 про стягнення з позивача заборгованість за кредитним договором № 500822882 від 17.10.2019 в розмірі 33648,02 грн, при цьому нотаріус не пересвідчився у безспірності існування заборгованості.

Ухвалою суду від 07 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 звернулась до банку з офертою на укладення угоди про надання кредиту № 500822882 від 17.10.2019 , банк надав акцепт відповідної пропозиції. Сума кредиту склала 30611,67 грн. Позивачем не доведено спірність суми боргу арифметично, сума боргу нарахована правомірно та є безспірною. Нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано повний пакет документів. Позивач не надав доказів того, що відповідач отримав від нього на свій рахунок будь-які кошти. Крім того, відповідач вважає суму витрат на оплату послуг адвоката неспівмірною та такою, що не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. У поданому клопотанні просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновків.

Судом встановлено, що 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 20916 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 33648,02 грн. (а.с.17)

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. № 62847878 від 18.08.2020 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 20916 виданого 30.06.2020 року. (а.с.12).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. № 62847878 від 12.12.2022 замінено назву сторони виконавчого провадження (стягувача) з Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК».

Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса Харої Н.С. № 20916 від 30.06.2020 є незаконним та необґрунтованим, оскільки заборгованість не була безспірною.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 30.06.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, виходячи з наданих документів не встановлено, що укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Отже, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. В даному випадку стягувачем не надано нотаріусу нотаріально посвідченого кредитного договору, а лише заява-анкета та оферта. В постанові ВС КЦС від 07.12.2023 у справі № 331/427/22 висловлена позиція саме щодо кредитного договору, який був забезпечений іпотекою.

Враховуючи, що нотаріусу не надано нотаріально посвідченого договору, а анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягають.

Відповідно листа приватного виконавця Палігіна О.П. № 164915 від 27.09.2024, при виконанні виконавчого напису № 20916 від 30.06.2020 з ОСОБА_1 за весь час відкриття виконавчого провадження було стягнуто 31660,77 грн, з яких на користь АТ «Сенс-Банк» стягнуто 27854,17 грн. (а.с.19) Отже, приватним виконавцем підтверджено факт перерахування на користь АТ «Сенс-Банк» 27854,17 грн.

Відповідно до приписів ч.1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25.10.2017 року у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі №757/42443/15-ц, провадження №61-38890св18.

Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 року у справі №918/47/18, від 01.04.2019 року у справі №904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі, у виді розірвання договору. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 року у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 року у справі №6-100цс15.

Оскільки у даній справі виконавчий напис виконавчий напис № 20916 від 30.06.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований за номером № 20916 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «СЕНС БАНК» в сумі 33648,02 грн, таким, що не підлягає виконанню, визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту його вчинення, стягнуті з позивача на підставі вказаного виконавчого напису кошти підлягають поверненню, згідно положень статті 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані, відпала.

При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню отримані кошти в розмірі 27854,17 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому, сплачений позивачем судовий збір в сумі 2422,20 грн за подання позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до позовної заяви додано квитанцію про сплату 6500 грн, акт прийняття-передачі наданих послуг судових витрат від 27.09.2024, що складаються з надання консультації, складання та направлення адвокатських запитів, складання позову, виготовлення додатків, договір про надання правової допомоги від 27.09.2024, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер.

Згідно із ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.3,4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Великої Палати Верховного суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи принципи виваженості, обґрунтованості та пропорційності, приймаючи до уваги складність даної справи, ціну позову, клопотання АТ "СЕНС БАНК" про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, суд вважає за необхідне зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката Переверзєва О.О. із 6 500 грн. до 3 500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.2,15,16,18 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів - задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 20916 від 30.06.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований за номером № 20916 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «СЕНС БАНК» в сумі 33648,02 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 отримані кошти в сумі 27854 (двадцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) грн 17 коп.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 2422,40 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 3500,00 грн витрат за надання професійної правничої допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_1 .

Відповідач : Акціонерне Товариство «СЕНС БАНК», , адреса : вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ.

Третя особа : Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, адреса : АДРЕСА_2 .

Третя особа : Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович, адреса : просп. Перемоги, 139, оф. 203, м. Чернігів.

Суддя С. М. Майборода