Справа №534/1598/23
Провадження №2/534/422/23
КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю секретаря судового засідання Дегтяр Є.І., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника позивача - адвоката Кириченко Г.В., представника органу опіки та піклування Малохатько М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району Полтавської області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Заявлені вимоги мотивує ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини, оскільки з 2009 року і до січня 2018 року відповідач взагалі не спілкувався, не бачився, не цікавився її життям, не відвідував дошкільний навчальний заклад, школу у якій навчається донька, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. У січні 2018 року відповідач несподівано приніс доньці набір солодощів, які йому видали за місцем роботи у зв?язку з Новим роком. І це був перший раз, коли донька ОСОБА_3 після квітня 2009 року побачила свого батька, якого вона не пам?ятала, оскільки коли батьки розірвали шлюб дитині було лише 8 місяців. Але це побачення було дуже коротким і обмежилося лише переданням пакунку з цукерками. Після цього відповідач бачився з ОСОБА_3 двічі на рік: на Новий рік та її день народження. Такі зустрічі завжди були на вулиці, тривали не більше 20 хвилин. При цьому поздоровити доньку з днем народження відповідач завжди приїздив через декілька днів після дня народження. Відповідач ніколи не пропонував ОСОБА_3 познайомитись з її двома братами, що народилися у нього від іншої жінки, з тим, що дівчинка відчувала себе потрібною, такою, що є важливою у житті батька. Наведені обставини свідчать про брак спілкування, моральної та психологічної підтримки дитини з боку батька, нездійснення останнім участі у вихованні та розвитку дитини за відсутності будь-яких об?єктивних перешкод. Відповідач ніколи не цікавився станом здоров?я доньки, виявлення ним турботи про дитину після січня 2018 року відбувається лише у вигляді коротких та рідких зустрічей за викладених вище обставин. Відповідач переклав виконання всіх обов?язків винятково на неї та зайняв очікувальну позицію, тобто чекає допоки дитина сама виявить бажання з ним спілкуватися.

Зазначає, що це свідчить про відсутність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини, а одиночні, короткотривалі та не змістовні зустрічі пов?язані не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Так, як свого часу відповідач отримав компенсацію у вигляді звільнення від сплати аліментів на ОСОБА_3 , передавши їй у власність свою частку у квартирі, за яку сплатили дід та баба дівчинки. І саме ОСОБА_3 прохала її звернутися до суду з тим, щоб позбавити відповідача батьківських прав стосовно неї. Бо вона відчуває приниження від такого ставлення власного батька, бажає, щоб батько, якого немає в її житті, не був зазначений у її свідоцтві про народження.

Ухвалою суду від 16.10.2023 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.01.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

07.11.2023 від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнає повністю, та зазначає, що він не ухиляється від своїх батьківських обов`язків, донька для нього є рідною людиною. Він ніколи не ухилявся та не має наміру ухилятися від батьківських обов`язків щодо виховання дитини та її забезпечення. Він постійно приймав участь в утриманні дитини, виплачував аліменти. Розпорядився частиною житла, що йому належала на користь дитини, купував їй речі, які вона хотіла.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягала, пояснила, що ОСОБА_2 життям доньки не цікавився до 2018 року і в останній час лише іноді з нею спілкувався за ініціативою дочки.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що він постійно намагався спілкуватись з дитиною, однак позивач йому перешкоджала, вони постійно не знаходили спільної мови з цих питань. Протягом багатьох років він вітає доньку на Новий рік. В свій час він передав позивачці свою частку житла в рахунок погашення аліментних платежів. Визнає, що можливо і мало часу спілкується з ОСОБА_3 , але це пов`язано з його зайнятістю на роботі , наявності у нього інших неповнолітніх дітей.

Свідок ОСОБА_5 показав суду , що відповідач це його бувший зять. Коли дочка розлучилась з відповідачем, ОСОБА_3 була ще маленькою і батько пропав з її життя на деякий час. Він як дідусь ОСОБА_3 був змушений фактично замінити їй батька. Вони з дружиною допомагали своїй дочці позивачу по справі доглядати за дитиною і виховувати її, підтримували матеріально, а також вносили свій внесок в духовний розвиток дитини водили в парк, до басейну, дитина їздила на відпочинок в Карпати, до Болгарії. Через деякий час, ближче до школи батько почав проявляти інтерес до дитини , але це зводилось до подарунків до Дня народження та подарунків від профспілки підприємства дітям до Нового року. Ці подарунки батько ОСОБА_3 привозив під під`їзд і передавав дитині. Один раз відповідач возив ОСОБА_3 до м. Кременчука і купив дитині якесь платтячко, що вибрала дитина. Був випадок коли відповідач взяв дитину поспілкуватись, але відвіз її до своєї матері, а сам пішов на роботу.

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що вона є матір`ю позивача, а відповідач її бувший зять . Сторони по справі розійшлися, коли ОСОБА_3 було приблизно шість місяців. З цього часу відповідач проживає окремо. Вони з чоловіком замість батька опікувались дитиною, вони водили та забирали її з садочка водили на англійський та тренування , їздили з нею до м. Кременчука та на відпочинок на море. Через декілька років відповідач почав з`являтись в житті дитини, але це спілкування зводилось до 20-30 хвилинного спілкування біля під`їзду, куди виходила ОСОБА_3 , щоб отримати подарунок на Новий рік чи на День народження. В підлітковому віці , коли ОСОБА_3 було 13-14 років вона сама стала проявляти інтерес до батька, дзвонила до нього, але він приїздив дуже рідко, майже весь час був зайнятий.

Свідок ОСОБА_7 показала суду, що між її сином ОСОБА_2 та позивачкою на початку їх подружнього життя, після народження дитини виникали непорозуміння. Був такий випадок, що син зателефонував вночі і посилаючись на те, що його можуть вбити, попросив приїхати їх з батьком. Вони приїхали і побачили, що в квартирі, де на той час проживали сторони всі речі розкидані , розтрощені ,музичні колонки розбиті позивачкою. Син розказав , що між ним і позивачкою був скандал, вона викликала свого батька, який приїхав і побив сина до синяків, душив його. Вони з батьком викликали поліцію. З цього приводу були звернення до прокуратури. Був ще один випадок, коли ОСОБА_3 була маленькою, їй було менше року, син забрав її і гуляв з нею майже цілий день. Батько позивачки, розлючений тим, що відповідач довго гуляє з дитиною знайшов сина біля торгового центру і штовхнув його прямо в кущі. З цих причин відповідач деякий час не спілкувався з дитиною , потім іноді привозив їй до дитячого садочку « Сонечко » іграшки, один раз навіть привозив до них і ОСОБА_3 в них ночувала.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що з 2015 року по 2023 рік проживала з відповідачем однією сім`єю як чоловік і жінка, в цей час він працював на виробництві і фактично не мав часу для спілкування з дитиною. За цей період відповідач спілкувався із своєю дочкою ОСОБА_3 по телефону, вони іноді переписувались, лише на Дні народження і Новий рік він поздоровляв дитину подарунками, і був такий випадок, коли він возив свою дочку в м. Кременчук і вона сама вибирала собі подарунок, а він його оплачував. Був також випадок в 2019році коли ОСОБА_3 попросила батька придбати їй путівку до дитячого табору відпочинку «Горизонт», відповідач заплатив за цю путівку і дитина поїхала на відпочинок.

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що працює психологом в липні 2023 року до неї за характеристикою зверталась мама ОСОБА_3 , оскільки вона раніше працювала з цією дитиною з приводу підвищення самооцінки . Під час роботи з дитиною вона виявляла більшу прихильність до матері, з якою у ОСОБА_3 склались довірливі доброзичливі стосунки. Було видно, що спільних тем з батьком у ОСОБА_3 не має і батько дитини не шукає контакту та спілкування з дочкою , яка такої уваги в той час потребувала.

Також в судовому засіданні була заслухана думка неповнолітньої ОСОБА_3 , яка висловила свою думку щодо можливості позбавлення батьківських прав її батька, посилаючись на те що це саме її ініціатива і вона попрохала маму подати позовну заяву. Батько протягом останнього часу не спілкується з нею , а вона потребувала такого спілкування, особливо в 2020-2021 роках , писала йому на Вайбер, вони зустрічались і їздили з батьком до м. Кременчука , один раз подружкою, один раз з сином батька, де купляли їй подарунки. Їй хотілось більше спілкуватись з батьком, але він постійно був зайнятий і їх спілкування часто зводилось до вручення квітів ,подарунків чи грошей на День народження та на Новий рік.

Представник органу опіки та піклування пояснила, що органом опіки та піклування було розглянуто та перевірено матеріали виконання ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 . Вважає, що висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини, а позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно із свідоцтвом про народження у м. Комсомольськ народилася ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ( а.с.9).

На підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.01.2012 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано ( а.с.15).

Відповідно до рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.03.2009 з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини заробітку (доходу) (а.с.16).

Відповідно до договору про припинення права на аліменти дитини від 25.03.2011 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір про те, що в зв`язку з припиненням права на одержання аліментів для доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 передав у власність частку квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 прийняла цю частку квартири в рахунок належних до сплати аліментів (а.с.19).

Відповідно до інформації ЗДО «Сонечко» про виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , зазначено, що мати на належному рівні виконувала батьківські обов`язки, батько ОСОБА_2 в дошкільний заклад не приходив, з працівниками закладу не спілкувався (а.с.11).

Відповідно до інформації ЗОШ І-ІІІ ступенів №3 ім. В.О. Нижниченка , мати ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні дитини , здійснює достатній контроль за навчанням доньки, батьківські збори відвідує, батько ОСОБА_2 , протягом всього навчання ОСОБА_3 у закладі освіти батьківські збори не відвідував, контакту зі школоб не підтримував, успішністю доньки не цікавився (а.с.12).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_12 , яка навчається в ЗОШ І-ІІІ ступенів №3 ім. В.О. Нижниченка Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області з першого класу та виховується у сім`ї де батьки проживають окремо, вихованням доньки займається виключно мати, приділяючи цьому процесу весь свій час, натомість, дівчина виявляє симбіотичну прихильність матері (13).

Відповідно до довідки з місця проживання ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_2 разом з нею зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області ОСОБА_2 щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, з урахуванням думки комісії з питань захисту прав дитини, вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.35-37).

Згідно інформації управління охорони здоров`я Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області у разі захворювання ОСОБА_3 за медичною допомогою звертається мама, яка призначення та рекомендації лікаря виконує. Батько ОСОБА_2 на лікуванні у лікаря -нарколога і лікаря-психіатра не перебуває.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 08.11.2023 №27 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були присутніми на вказаному засіданні та ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення його батьківських прав та зазначив, що любить свою доньку і хоче залишатися для неї батьком, зазначив, що мати дитини не давала можливостей приймати повноцінну участь

З висновку психолога щодо особистої прихильності дитини ОСОБА_13 до кожного з батьків встановлено, що вона проживає з мамою та вітчимом, якого вважає та називає татом, хоча розуміє, що він не рідний. Свого біологічного батька пам`ятає, знає, що його звати ОСОБА_14 та у змодельованій ситуації, у випадку появи бажання та ініціативи батька зустрічатися з дитиною та бути учасником її життя, вона вважає можливим такі зустрічі.

Суд зазначає, що враховуючи вік дитини, інформацію, що викладена у висновку психолога, який працював з дитиною, думки учасників процесу, які вважають за недоцільне заслуховувати думку дитини, вважає, щоб її не травмувати заслуховувати її думку в судовому засіданні недоцільно.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї.

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, у відповідності до ст.ст.150, 151 Сімейного кодексу України первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе.

Відповідно до ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач життям дочки не цікавиться, не відвідує її, не допомагає матеріально її утримувати. Навіть з моменту знаходження справи в суді відповідач не вжив ніяких заходів для того щоб змінити своє відношення до дитини. Аліменти не сплачує, ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав і не надає. Однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ( ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітньої дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18.12.2008) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07.12.2006, п. 54).

Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16.07.2015, п. 100).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07.12.2006, п.п. 57-58).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст.164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2018 у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще.

ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Позивачем не доведено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки, його слід попередити, що у разі продовження такої поведінки і у разі надання відповідних доказів, він може бути позбавлений батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 263,265 ЦПК України , суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району Полтавської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання ним батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 )

Повне ім`я відповідачів: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 ),

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області (39800, Полтавська область, Кременчуцький район м. Горішні Плавні, вул. Миру, 24)

Суддя Т.О.Куц