Провадження № 2/947/4200/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

представника позивача адвоката Кувшинової В.П.

представника відповідача адвоката Грушко О.О.

розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з кредитним договором -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 12.06.2024 надійшла позовна заява ПАТ АБ «Південний» про стягнення с ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №320-ПК/08 від 24.11.2008 у загальному розмірі 67 939, 67 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51 719,83 грн., та 16 219,84 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

У відповідності до вимог ч.8 ст. 28 ЦПК України позовна заява подана до Київського районного суду за місцем визначеного у Договорі про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 30 червня 2011 року місця виконання договору офісу банку, розташованого у Київському районі м. Одеси.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2024 головуючим у справи визначено Луняченко В.О.

Суд, ухвалою від 17.06.2024, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи до судового засідання.

Від представника відповідача 02.10.2024 надійшов письмовий відзив із запереченнями як стосовно повноважень представника позивача яка підписала позовну заяву так і стосовно доведеності належними та допустимими доказами позовних вимог в частині обґрунтованості розміру заборгованості.

За клопотанням представника відповідача судові засіданні проводились у режимі відеоконференції.

Як встановлено судом 24.11.2008 р. між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «ПІВДЕННИЙ» (надалі також - Банк, Кредитор, Заставодержатель) та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) ( Позичальник) було укладено кредитний договір №320-ПК/08 ( Кредитний договір), відповідно до умов якого, з урахуванням всіх змін і доповнень Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитну лінію ( кредит) у сумі 250 000,00 гривень 00 коп., а Позичальник зобов`язався повернути кредит згідно Графіку платежів за Кредитним договором, який є невід`ємною частиною даного договору та міститься у Додатку до Договору не пізніше 21 січня 2022 р. та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 23% (двадцять три) проценти річних. Процентна ставка є фіксованою ( а/с 10).

Відповідно до умов п. 6.3 Кредитного Договору зазначено, що місцем виконання даного договору є: м. Київ, вул. Саксаганського,74, однак до умов даного кредитного договору неодноразово вносились зміни, шляхом підписання додаткових угод, відповідно до яких певні пункти договору змінювалися та викладалися в нових редакціях. Так, зокрема, Договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 30 червня 2011 року було повністю викладено в новій редакції весь текст Кредитного договору та зокрема, також викладено в новій редакції п.6.2. Кредитного договору та зазначено, що «місцем виконання даного договору є офіс Акціонерного банку «Південний», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Краснова,6/1». Вказані зміни підписані як представником банку та позичальником. Оригінал Договору про внесення змін було досліджено у судовому засіданні 14.11.2024 ( а/с 29).

Відповідно до п. 3.2.2. Кредитного договору Позичальник зобов`язався повернути Банку отриманий кредит у відповідності до п.п. 1.1., 2.3., 2.4., 2.8. Кредитного договору. Згідно з п. 1.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язувався повернути кредит не пізніше "21" січня 2022 року. В порушення вказаних умов Кредитного договору, Позичальник не проводив погашення кредиту по Кредитному договору у відповідності із затвердженим графіком. Строк повернення заборгованості за кредитом - 21.01.22 року, однак згідно розрахунку заборгованості здійснений за період часу з 24.11.2008 по 21.01.2022, заборгованість по поверненню кредиту , у сумі 51 719,83 грн., не сплачена.

Окрім повернення заборгованості власне за кредитом, відповідно до п. 3.2.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язався сплатити Банку проценти за кредитом згідно п.п. 1.1., 2.3., 2.4., 2.8 Кредитного договору. В порушення цієї умови Кредитного договору Позичальником не сплачені проценти за користування кредитом відповідно до умов Кредитного договору. Станом на 22.05.2024 року заборгованість за процентами у розмірі 16 219,84 грн., залишається несплаченою, що підтверджується розрахунком заборгованості здійсненим за період часу з 24.11.2008 по 21.01.2022, а також рухом коштів на банківському рахунку відповідача ( а/с 76, 78-80).

Цивільний процесуальний кодекс України ( ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із виконанням зобов`язання по кредитним договорам врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц :

«Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75».

Суд вважає доведеним сам факт отримання боржником кредитних коштів у повному обсязі, згідно визначеної у кредитному договорі розміру, про що свідчить як наявність підписаної власноруч відповідачем заявки на отримання коштів, так і чисельними ( протягом тривалого часу ) укладення між банком та боржником додаткових угод щодо вказаного кредиту.

Крім того в якості належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача суд приймає наданий разом із позовом розрахунок заборгованості за період з 24.11.2008 по 21.01.2022 , який містить період нарахування, суму заборгованості і відсоткову ставку , нарахування відсотків на поточну суму заборгованості , дати і суми внесених коштів заборгованості та відсотків ( а/с 76).

Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про те, що банком не доведено а ні факту отримання відповідачем кредитних коштів а ні розміру наявної заборгованості, так як зазначеними вище доказами , на думку суду, доведено як факт отримання кредитних коштів позичальником, яки з моменту написання заявки на отримання грошових коштів 15 вересня 2011 року з заявами про невиконання Банком договірних зобов`язань про надання кредиту а ні до самого Банку а ні до суду не звертався , та протягом тривалого часу продовжував підписувати додаткові угоди до кредитного договору та частково сплачував заборгованість.

У постанові Великої Палати верховного суду по справі № 916/3027/21 від 21.06.2023 року зазначено, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо.

У даному випадку суд проаналізувавши надані стороною позивача докази на підтвердження фактів отримання позивальником ( відповідачем ) кредитних коштів та наявності частково не виконаних позичальником зобов`язань по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом що привело до наявної заборгованості у заявленому розмірі та загальне спростування стороною відповідача доведеності вказаних фактів без надання суду доказів на спростування позиції позивача ( факту оспорювання отримання грошей або доведеності неправильності проведеного розрахунку заборгованості) надає суду , з урахуванням стандарту доказів більшої переконливості , можливість прийти до висновку, про доведеність заявлених позивачем вимог що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Також судом , під час розгляду справи, було відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позову який підписаний не вповноваженою особою, так як під час перевірки повноважень представника позивача адвоката Кувшинової В.П. було з`ясовано що Договір №1/6-18 про надання правової допомоги адвокатськім об`єднанням «Юрпрайм» Акціонерному банку «Південний» від 18 червня 2018 року, в якому строк дії зазначено до 31.12.2018 ( а/с 84) , кожного наступного року було пролонговано , у тому числі 13 грудня 2023 року на строк дії до 21.12.2024 (а/с 88), тому на час подання позову 11.06.2024 у представника були легітимні повноваження подавати та підписувати позов.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» ( , місцезнаходження: м. Одеса, вул Краснова, буд. 6/1 ) до ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості з кредитним договором №320-ПК/08 від 24.11.2008.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» () заборгованість за кредитним договором №320-ПК/08 від 24.11.2008 у загальному розмірі 67 939 ( шістдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять ) гривень 67 копійок, які складаються з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51 719,83 грн., та 16 219,84 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

Питання розподілу судових витрат вирішити у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 24.12.24.

Суддя В. О. Луняченко