РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/18876/23

Провадження № 22-ц/4815/363/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів:Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощено позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Незнамової Т.О. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2024 року, ухваленого у складі судді Ковальова І.М., у справі № 569/18876/23,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зарахування зустрічних вимог.

Позов мотивований тим, що постановою Рівненського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року № 569/22060/21 було скасовано рішення Рівненського міського суду від 28 березня 2023 року з ухваленням нового рішення, яким: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 192 275 грн., що становить середньоринкової вартості транспортного засобу RenaultDuster; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 188 740 грн., що становить середньоринкової вартості транспортного засобу DodgeJourney. Позивач вважає, що у сторін утворилися зустрічні вимоги, які на підставі положень ст. 601 ЦК України просить зарахувати та вважати припиненими зустрічні зобов`язання на суму 188740,00 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення взаємних зобов`язань шляхом зарахування однорідних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що закон передбачає виникнення зобов`язань лише на підставі ст. 11 ЦК України, а стягнення коштів за рішенням суду не є зобов`язанням, яке регулюється ст.ст. 509-601 ЦК України. Оскільки виконавчою службою здійснюється примусове стягнення боргу, то законом передбачено інший порядок зарахування цих боргів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про припинення взаємних зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог належить відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_1 адвокатом Незнамовою Т.О. подано апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що з огляду на те, що вимоги обох сторін є зустрічними, однорідними та безспірними, строк по виконанню яких вже настав, то положення ст. 601 ЦК України підлягають до застосування у даній справі. Покликається на ч.5 ст.11 ЦК України і вказує, що рішення суду по справі №569/22060/21 є зобов`язанням, оскільки породжує цивільні права та обов`язки, що за своєю суттю є правовідношенням у порядку ст.1 ст.509 ЦК України. Також зазначає, що припинення зобов`язань шляхом зарахування однорідних вимог можливе як до відкриття виконавчого провадження, так і на стадії виконавчого провадження, що не враховано судом першої інстанції.

Покликається на правові позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Установлено, постановою Рівненського апеляційного суду від 24 серпня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволено, а рішення Рівненського міського суду від 28 березня 2023 року по справі №569/22060/21 скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 192 275 грн., що становить середньоринкової вартості транспортного засобу автомобіля RenaultDuster.

ОСОБА_2 у задоволенні вимоги про визнання автомобіля RenaultDuster об`єктом права особистої приватної власності відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення вартості частки автомобіля, що є об`єктом права спільної сумісної власності задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 188 740 грн., що становить середньоринкової вартості транспортного засобу автомобіля DodgeJourney.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані у главі 50 ЦК України «Припинення зобов`язання».

Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Згідно зі статтею 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 914/3217/16.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22 січня 2021 року у справі № 910/11116/19 уточнив висновки щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, викладені в раніше прийнятих постановах Верховного Суду, зокрема, зазначив:

безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором;

за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним;

заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог;

наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника;

наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

При цьому заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише отримання й сприйняття змісту заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2023 року у справі № 911/2757/21, від 02 травня 2023 року у справі № 910/9268/22).

Інститут заліку (зарахування) має на меті оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, що становлять предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризики й витрати сторін, які можуть виникнути при здійсненні примусового виконання.

Убачається, що наслідками розгляду справи №569/22060/21 ОСОБА_2 (боржник) повинна сплатити на користь ОСОБА_1 (стягувач) грошові кошти в розмірі 192275,00 грн. (за частину автомобіля RenaultDuster) та 1 075,45 грн. сплаченого судового збору, що сукупно становить 193350,45 грн., а ОСОБА_1 (боржник) повинен сплатити на користь ОСОБА_2 (стягувач) грошові кошти у розмірі 188 740,00 грн. (за частину автомобіля DodgeJourney).

Установлено, що вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по справі № 569/22060/21 є зустрічними, оскільки сторони одночасно являються боржником та кредитором по взаємним грошовим зобов`язанням; однорідними, бо стосуються відшкодування грошових коштів; безспірними, оскільки судовим рішенням по вказаній справі визначені суми, які підлягають стягненню, а також строк виконання по зобов`язанням настав, бо судове рішення набрало законну силу.

В контексті обставин справи, яка переглядається, зарахування зустрічних грошових вимог є реалізацією справедливого балансу між інтересами сторін спору, які мають підтверджені судовим рішенням зобов`язання зі сплати на користь одне одного грошових коштів, та становитиме розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Колегія суддів враховує, що наслідком подання позовної заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково, у тому числі й на стадії виконання судового рішення, що узгоджується з висновками викладеними в постанові Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року по справі №761/33621/18

Окрім того, положення Закону України «Про виконавче провадження» не містить заборони щодо можливості виконання судового рішення шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконавчого провадження. Стаття 602 ЦК України також не містить обмежень щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання судового рішення.

Ухвалюючи рішення у справі, поза увагою суду першої інстанції залишилися висновки Верховного Суду викладені у постанові від 08 вересня 2021 року в справі № 761/33621/18, щодо застосування норм статей 601, 602 ЦК України.

Окрім того, відповідач у відзиві (а.с. 76-78) вказує, що не заперечує проти взаємозарахування боргу на стадії виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Незнамової Тетяни Олександрівни задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення взаємних зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог задовольнити.

Припинити взаємні зобов`язання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в сумі 188740 грн. встановлені постановою Рівненського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року у справі № 569/22060/21 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 831,10 грн. судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 червня 2024 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.