ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року

м. Київ

справа № 225/6821/20

провадження № 61-11150св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Остапенко В. О.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 06 березня 1999 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю. Шлюб розірваний відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року.

Згідно з витягом із Державного реєстру прав власності за ОСОБА_1 зареєстроване наступне майно:

-квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв. м., житловою площею 150 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0800 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0649 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлове приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» площею 97,10 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 в;

- земельна ділянка під нежитловою будівлею - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 в, кадастровий номер 030000623.

За інформацією, яка міститься у Витязі з реєстру прав власності, за ОСОБА_2 зареєстрована квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно із договором дарування грошових коштів від 21 вересня 2005 року позивачуподаровано грошові кошти в розмірі 200 000,00 дол. США, що на момент укладення договору було еквівалентно 1 010 000,00 грн.

Згідно із даним договором грошові кошти повинні були бути витрачені на придбання двох земельних ділянок та будівництво домоволодіння.

На виконання умов даного договору позивачем було придбано 2 земельні ділянки, а саме:

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 .

Згодом на цих земельних ділянках було побудовано житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м, житловою площею 150 кв. м, якому було присвоєно адресу: АДРЕСА_2 . Право власності на дане домоволодіння зареєстроване 31 травня 2013 року.

Крім того, позивач зазначила, що за договором дарування грошових коштів від 09 червня 2010 року вона отримала в дар грошові кошти в розмірі 200 000,00 дол.США, що на момент укладення договору було еквівалентно 1 596 000,00 грн.

За умовами даного договору грошові кошти вона повинна була витратити на участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Престижне житло» та купівлю, згідно із проектною документацією, квартири АДРЕСА_5 .

На виконання умов даного договору позивачем укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Престижне житло», придбано вищевказану квартиру та 30 червня 2010 року нею було сплачено 1 254 330,20 грн за її придбання. Після завершення будівництва позивачем було отримано свідоцтво про право власності на квартиру 12 січня 2011 року.

Таким чином, вказані об`єкти нерухомості позивач вважає своєю особистою приватною власністю, оскільки вони були придбані за кошти, що належали їй за договором дарування.

Інше майно позивач вважає спільною сумісною власністю з ОСОБА_2 .

При цьому позивач зазначає, що вартість земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0800 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 становить 35 000,00 грн; вартість земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0649 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 становить 35 000,00 грн; вартість квартири за адресою: АДРЕСА_4 - 496 800,00 грн; вартість нежитлової будівлі - Кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» - 140 000,00 грн, вартість земельної ділянки під нежитловою будівлею кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» - 70 000,00 грн.

За таких обставин, позивач просила:

в порядку поділу спільного сумісного майна виділити їй у власність: земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0800 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0649 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» площею 97,10 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 в та земельну ділянку під нежитловою будівлею - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_3 в, кадастровий номер030000623;

визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;

визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , а також житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв. м, житловою площею 150 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області 26 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шейко В. В., до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв. м, житловою площею 150 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0800 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0649 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2;

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 ;

- нежитлове приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» площею 97,10 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 в;

- земельну ділянку під нежитловою будівлею - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_3 в, кадастровий номер 030000623.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці :

- земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв. м, житловою площею 150 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Залишеножитловий будинок із господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв. м, житловою площею 150 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 в спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0800 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0649 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлове приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» площею 97,10 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 в;

- земельну ділянку під нежитловою будівлею - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 в, кадастровий номер030000623.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 510 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем надано переконливі та достовірні докази використання грошових коштів, отриманих в порядку дарування на цілі і в спосіб, встановлені цим договором. Вказане дає підстави вважати, що квартира АДРЕСА_5 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , тому в цій частині її позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріали справи не містять жодних доказів про те, що на зведення будинку АДРЕСА_2 , були витрачені саме кошти, які були подаровані позивачці відповідно до договору дарування грошових коштів від 21 вересня 2005 року.

Суд не прийняв до уваги надані стороною позивача документи (дозволи на будівництво, документи щодо присвоєння адреси, також стосовно проведення електроенергії,газифікації, забезпечення водопостачання, виводу твердих побутових відходів тощо), як докази будівництва житлового будинку за особисті кошти позивача, оскільки вказані документи жодним чином не підтверджують понесені позивачем витрати на зведення будинку, а саме закупівлю будівельних матеріалів чи оплату послуг будь-якій будівельній компанії на будівництво житлового будинку за вищевказаною адресою. Крім того надані позивачем документи, лише підтверджують факт вчинення дій необхідних для початку будівництва, обслуговування та введення в експлуатацію вищевказаного житлового будинку, і не дають суду переконливих доказів того, що вказані дії були вчинені безпосередньо за подаровані кошти позивачу.

В свою чергу, суд звернув увагу, що будівництво даного об`єкту нерухомості зайняло тривалий час в період шлюбу, при цьому позивачем та представником позивача суду не надано жодних належних на допустимих доказів того, що на зведення вказаного будинку були витрачені лише кошти, одержані позивачкою за договором дарування, про що вкотре наголошує суд.

Суд також не визначив земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , на яких побудований житловий будинок, як особисту приватну власність позивача, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів витрачення особистих коштів позивача на їх придбання.

Суд зауважив, що саме лише співставлення дати дарування грошових коштів та дат придбання земельних ділянок не дає підстави вважати, що подаровані кошти були витрачені, серед іншого, на придбання земельних ділянок, та зводиться до припущень, що в доказовому значенні в цивільному процесі є недопустимим.

В даній справі презумпція спільності права власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_2 та дві земельні ділянки, на яких він розташований, не спростована.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вказаний будинок, а також земельні ділянки, на яких він розташований, є спільною сумісною власністю сторін.

З урахуванням вищевикладеного, суд зробив висновок, що в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання вказаних будинку та земельних ділянок особистою приватною власністю слід відмовити.

Враховуючи те, що судом було визнано зазначений будинок і земельні ділянки спільною сумісною власністю сторін, вони підлягають поділу.

Суд звернувувагу на те, що в даному випадку це не є виходом за межі позовних вимог, оскільки, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 03 серпня 2022 року у цивільній справі № 756/13997/15-ц, обрання судом варіанту поділу спільного майна, не є виходом за межі позовних вимог, оскільки позов пред`явлено саме про поділ спільного майна подружжя.

Разом з тим, позовна заява не містить вимог щодо порядку поділу такого майна. Суд зауважив, що відповідач в судове засідання не з`явився, жодних заяв щодо суті позовних вимог до суду від нього не надходило. Тому при поділі даного майна, а саме житлового будинку та земельних ділянок суд виходить з положень, встановлених в частині першій статті 70 СК України, яка передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням вищевикладеного, суд погодився з поділом, який запропонований позивачем. Водночас, суд звернувувагу на те, що одним із об`єктів визначеного позивачем спільного сумісного майна, є квартира, яку останній просить залишити саме відповідачу та вартість вказаного майна, в разі поділу, перевищує вартість майна, право власності на яке визнається за позивачем.

Разом з тим, будь-яких вимог щодо компенсації рівності часток, сторона позивача не заявляє, тому в силу положень статті 13 ЦПК України, дане питання суд не вирішує.

За таких обставин, суд зробив висновок про визнання в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_2 , а також нежитлового приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована, та про визнання в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шейко В. В. задоволено.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2022 року в частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 та житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв. м, житловою площею 150 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/2 ідеальній частці та залишення в спільній частковій власності зазначеного нерухомого майна скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнано особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_7 , цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв. м, житловою площею 150 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частинірішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 3 120,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що cтороною позивача рішення суду оскаржується в частині визнання спільною сумісною власністю сторін земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_7 ; житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв. м, житловою площею 150 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та залишення цього майна у спільній частковій власності сторін. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось і відповідно в апеляційному порядку не переглядалось.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана 29 вересня 2005 року, тобто через тиждень після отримання від матері в дар грошових коштів 21 вересня 2005 року.

Земельна ж ділянка з кадастровим номером :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_7 , була придбана позивачем 30 вересня 2005 року, тобто через вісім днів після отримання від матері грошових коштів в дар 21 вересня 2005 року.

Договора купівлі-продажу земельних ділянок позивачем ОСОБА_1 не визнавались недійсними або неукладеними, тому посилання в Державних актах на земельні ділянки на договори, на підставі яких отримано право власності позивача, свідчить про їх укладення та виконання всіх умов, в тому числі і передачу грошових коштів.

Згідно з відомостями, що зазначені в рішенні виконавчого комітету Ленінської районної у м. Донецьку ради №260/3 від 13 червня 2007 року, за актом обстеження від 04 червня 2007 року, на земельних ділянках по АДРЕСА_8 , збудовано двоповерховий житловий будинок ведуться кінцеві оздоблювальні роботи. Даним рішенням зазначеному житловому будинку присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Зазначеними відомостями встановлено, що спірний житловий будинок було збудовано протягом року 2006-2007 років.

Стороною відповідача належними та допустимими доказами не спростовано тієї обставини, що земельні ділянки і спірний будинок були придбані і відповідно збудовані за подаровані матір`ю позивача грошові кошти.

За наведених вище підстав, колегія суддів не погодилась з висновком суду першої інстанції, що спірний будинок і дві земельні ділянки, на яких він розташований, є спільною сумісною власністю сторін, оскільки наданими позивачем доказами доведено цільове використання подарованих їй за договором дарування від 21 вересня 2005 року грошових коштів в розмірі 200 000 дол. США, а саме придбання двох земельних ділянок та будівництво у 2006-2007 роках спірного будинку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_5 , в якій просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року, залишити в силі рішення Селидівського міського суду Донецької області 26 грудня 2022 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при винесенні постанови не застосував висновок Верховного Суду щодо поділу майна подружжя викладений в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача про те, що наявність договору дарування грошових коштів від 21 вересня 2005 року, укладеного між позивачем та її матірю - ОСОБА_6 та закріплення в його положеннях цільового призначення використання коштів на придбання двох земельних ділянок та будівництво домоволодінь на цих земельних ділянках не може бути доказом для визнання права особистої приватної власності за позивачем на зазначені об`єкти нерухомості тому що договором дарування не був передбачений порядок відстеження цільового використання коштів, документального підтвердження їх цільового використання, з боку позивача не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції.

Крім того, судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача про те, що при укладанні нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельних ділянок ним надавалась письмова згода відповідно до частини третьої статті 65 СК України, яка була нотаріально засвідчена, що ще раз підтверджує спільність придбаного майна.

Також судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки твердженням відповідача, щодо відсутності у позивача документів на підтвердження фінансування будівництва спірного будинку.

Крім того, судом апеляційної інстанції не надано оцінки доказам, які за клопотанням представника відповідача були надані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що судове рішення оскаржується в частині визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 ; та АДРЕСА_2 та житлового будинку, тому в іншій частині не оскаржується та в касаційному порядку не переглядається.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 225/6821/20. Витребувано з Селидівського міського суду Донецької області цивільну справу № 225/6821/20. У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року відмовлено.

У серпні 2023 року справа № 225/6821/20 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2024 року справу № 225/6821/20 призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2024 року зупинено касаційне провадження у справі № 225/6821/20 до закінчення перегляду у касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23).

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 24 жовтня 2023 року зазначено підстави для відкриття касаційного провадження - суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини

Суди встановили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 06 березня 1999 року.

Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили 04 листопада 2019 року, шлюб між сторонами розірвано.

За відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав, за ОСОБА_1 дійсно зареєстрований:

-житловий будинок із господарськими спорудами, загальною площею 277,4 кв. м., житловою площею 150 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , земельні ділянки місця розташування: кадастровий номер :01:001:0648, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) 0,08га; кадастровий номер :01:001:0797, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) 0,08га. Підстава для реєстрації права власності: свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане 31 травня 2013 року реєстраційною службою Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку ( копія свідоцтва мається в матеріалах справи). Станом час розгляду справи даний будинок оцінений, згідно із довідкою про надання інформаційно-консультаційних послуг, в 180 000,00 грн.

за договором дарування грошових коштів від 21 вересня 2005 року дарувальник ОСОБА_6 подарувала та передала обдарованій ОСОБА_1 і остання отримала в дар грошові кошти в сумі 200 000,00 дол. США, що станом на день укладення Договору становило 1 010 000,00 грн.

У абзаці 2 п.1 даного Договору зазначено, що обдарована свідчить, що має, що має намір витратити дарунок на купівлю двох земельних ділянок та будівництво домоволодінь (житлових будинків з господарськими спорудами) на цих земельних ділянках, що розташовані в АДРЕСА_7 .

Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) видно, що продавець продав, а покупець купила для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель земельну ділянку площею 0,0800 гектар, розташовану по АДРЕСА_7 , яка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №053744, виданого 18 листопада 2004 року виконавчим комітетом Донецької міської ради, зареєстрованого в Кнізі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі за №7-977 к (посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим В. І.

З договору міни від 13 квітня 2006 року, укладеного між ОСОБА_8 (сторона один) та ОСОБА_1 (сторона два) вбачається, що за цим договором сторона один зобов`язується передати стороні два у власність належну їй земельну ділянку, а сторона два взамін також зобов`язується передати стороні один у власність земельну ділянку. У власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка, площею 0,0800 гектарів, що розташована по АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 053854, виданого на підставі Договору купівлі-продажу від 27 лютого 2004 року № 620 та зареєстрована в Кнізі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі за № 7-661к від 03 серпня 2004. У власність ОСОБА_8 переходить земельна ділянка, площею 0,0800 гектарів, що розташована по АДРЕСА_7 , яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 744942, виданого на підставі Договору купівлі-продажу від 29 вересня 2005 року за № 2853 та зареєстрованого в Кнізі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі за № 75 від 02 березня 2006 (посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ареп`євою О.О.).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА 997930 виданого 02 березня 2006 року Донецькою міською радою вбачається, що цей Акт ОСОБА_1 виданий згідно з договором купівлі-продажу від 30 вересня 2005 року № 4740 земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_7 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Державний акт на право власності на земельну ділянку - є документом, що підтверджує набуття такого права (до 01 січня 2013 року), що визначено Постановою КМУ №449 від 02.04.2002 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою».

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд була придбана 29 вересня 2005 року , тобто через тиждень після отримання від матері в дар грошових коштів 21 вересня 2005 року.

Земельна ж ділянка з кадастровим номером :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_7 , цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд була придбана позивачем 30 вересня 2005 року, тобто через вісім днів після отримання від матері грошових коштів в дар 21 вересня 2005 року.

Згідно з відомостями, що зазначені в рішенні виконавчого комітету Ленінської районної у м.Донецьку ради №260/3 від 13 червня 2007 року, за актом обстеження від 04 червня 2007 року, на земельних ділянках по АДРЕСА_8 , збудовано двоповерховий житловий будинок ведуться кінцеві оздоблювальні роботи. Даним рішенням зазначеному житловому будинку присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Зазначеними відомостями встановлено, що спірний житловий будинок було збудовано протягом року 2006-2007 років.

Позиція Верховного Суду

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), на яку ОСОБА_2 посилається в касаціній скарзі, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Суди встановили, що спірна квартира набута відповідачем за час шлюбу з позивачкою. Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_5 підтверджує, що у судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Спір про поділ майна, заявлений ОСОБА_3, не вирішено».

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23) зроблено висновок, що «вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду.

Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном.

Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності.

Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя.

Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.

У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність».

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

У справі, що переглядається:

ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , а також житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки спірні земельні ділянки були придбані за рахунок її особистих коштів, які вона отримала згідно із договором дарування грошових коштів від 21 вересня 2005 року в якому було зазначено, що грошові кошти повинні були бути витрачені на придбання двох земельних ділянок та будівництво домоволодіння. Згодом на цих земельних ділянках вона побудувала житловий будинок;

суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині виходив з того, щопозивачем не доведено, що кошти, які отримані на підставі договору дарування були витрачені на зведення будинку та придбання земельних ділянок, тобто презумпція спільності права власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_2 та дві земельні ділянки, на яких він розташований, не спростована;

суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги в цій частині виходив з того, що договора купівлі-продажу земельних ділянок позивачем ОСОБА_1 не визнавались недійсними або неукладеними, тому посилання в Державних актах на земельні ділянки на договори, на підставі яких отримано право власності позивача, свідчить про їх укладення та виконання всіх умов, в тому числі і передачу грошових коштів. Стороною відповідача належними та допустимими доказами не спростовано тієї обставини, що земельні ділянки і спірний будинок були придбані і відповідно збудовані за подаровані матір`ю позивача грошові кошти. Наданими позивачем доказами доведено цільове використання подарованих їй за договором дарування від 21 вересня 2005 року грошових коштів в розмірі 200 000 дол. США, а саме придбання двох земельних ділянок та будівництво у 2006-2007 роках спірного будинку;

досить часто учасники цивільного обороту в спорах про поділ майна за допомогою договору дарування грошових коштів, в якому зазначено, що ці грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя (чи жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі);

касаційний суд зауважує, що використання таким чином договору дарування (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим;

суди встановили, що згідно з договором купівлі-продажу від 30 вересня 2005 року була придбана земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_7 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

земельна ділянка з кадастровим номером за адресою: АДРЕСА_2 , цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд була придбана 29 вересня 2005 року;

спірний житловий будинок збудований протягом року 2006-2007 років;

на підставі свідоцтва про право власності, виданого 31 травня 2013 року за ОСОБА_1 зареєстрований спірний житловий будинок;

відповідач до суду не з`являвся, по справі ухвалено заочне рішення;

в апеляційній скарзі відповідач послався також на те, що під час укладення нотаріальних договорів купівлі-продажу земельних ділянок він надавав заяву, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально, в якій висловив згоду на придбання майна, цей факт, на його думку, свідчить про те, що власні кошти позивача не витрачались на купівлю нерухомого майна,

суд апеляційної інстанції на зазначені обставини справи та мотиви апеляційної скарги уваги не звернув, не з`ясував зміст згоди відповідача на укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, не мотивував відхилення доводів відповідача в цій частині та зробив передчасний висновок про задоволення позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23), доводи касаційної скарги, дають підстави для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції в оскарженій частині ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції в оскарженій частині - скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на земельні ділянкиза адресою: АДРЕСА_2 ; та АДРЕСА_2 та житлового будинку скасувати, передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

Є. В. Краснощоков