Справа № 694/1051/24 провадження № 2/694/320/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18.06.2024 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Сакун Д.І.,

за участі секретаря судового засідання Литвин Н.М.

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_2 ) в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) представник позивача адвокат Трохименко Наталія Олександрівна ( адреса: АДРЕСА_2 , свідоцтво НОМЕР_5 , видане на підставі рішення Ради адвокатів Черкаської області від 17.10.2016 року, тел.. НОМЕР_6 , адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , тел.. НОМЕР_8 ), третя особа: Служба у справах дітей Звенигородської міської Ради (, 20202, проспект Шевченка, 63, м.Звенигородка, Звенигородського району, Черкаської області, тел.. , адреса електронної пошти: ) про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій представник позивача просить позбавити ОСОБА_4 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову представник позивач зазначає, що між ОСОБА_1 (далі Позивач) та ОСОБА_5 , (далі Відповідач), було укладено шлюб. Після укладання шлюбу Відповідач взяла прізвище чоловіка ОСОБА_6 . Від спільного подружнього життя у сторін по справі народилися - донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 та син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спільне життя з Відповідачем не склалося, рішенням Звенигородського районного суду від 09 січня 2019 року, шлюб - розірвано. Після розірвання шлюбу Відповідач періодично лишала дітей на Позивача, а в кінці 2021 року взагалі їх лишила на виховання батька та виїхала закордон. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти - створились умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки та сина. Всі питання щодо виховання вирішуються самостійно Позивачем без участі та підтримки з боку Відповідача. Діти знаходиться на повному утриманні Позивача, всі вищевикладені факти підтверджуються письмовими доказами. У зв`язку з цим, Позивач звернувся до органу опіки та піклування Звенигородської міської ради з проханням позбавити Відповідача батьківських прав, на що Позивачу було рекомендовано звернутися до суду та після проведення перевірки йому надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей Відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.05.2024 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Представник позивача адвокат Трохименко Н.О. та позивач в судове засідання не з`явились. Від адвоката надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без її участі та без участі позивача. Позов підтримують та просять його задоволити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явилася, хоча про час та дату була повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи Служба у справах дітей Звенигородської міської Ради в судове засідання не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання без їх участі.

Згідноз ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 07.12.1996 року зареєстрували шлюб у Рижанівській сільській раді Звенигородського району Черкаської області, актовий запис №6, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_9 від 14 вересня 2004 року (виданого повторно). Прізвище дружини змінилось на « ОСОБА_6 ».

Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_10 від 14.09.2004 року прізвище позивача змінено з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Сторони згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_11 від 14.12.2011 року, виданого Рижанівською сільською радою Звенигородського району, Черкаської області , мають дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що в Книзі записів актів громадського стану про народження 13.12.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 7. Також згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_12 від 15.05.2013 року, виданого виконавчим комітетом Рижанівської сільської ради Звенигородського району, Черкаської області, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в Книзі реєстрації народжень 15.05.2013 року зроблено відповідний актовий запис за № 2. Батьками дітей записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.01.2019 року (справа 694/1337/18) шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано.

Як вбачається з довідки №189 від 20.03.2024 року виданої Рижанівським старостинським округом Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_1 зареєстрований на адресою АДРЕСА_1 , разом з ним зареєстровані та проживають неповнолітні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З акту обстеження умов проживання від 20.02.2024 року за адресою АДРЕСА_3 вбачається, що умови проживання задовільні, для виховання та розвитку дітей створені всі необхідні умови. Діти забезпечені одягом та взуттям відповідно до сезону, канцелярським приладдям та іншими речами для щоденного вжитку.

З акту обстеження матеріально- побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання від 20.03.2024 року №193 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 фактично проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Аналогічне також вбачається із довідки №27 від 15.01.2024 року виданої Рижанівським старостинським округом Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області.

Згідно довідки виданої 30.01.2024 року лікарем-педіатром неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з народження і по теперішній час стоять на обліку у Звенигородському ЦПМСД. За цей період за дітьми доглядає батько, при відвідуванні медичного закладу з дітьми завжди батько.

Як вбачається з довідки №49 від 22.03.2024 року виданої директором Звенигородського ліцею Звенигородської міської ради Звенигородського району, Черкаської області Оксаною Волощук, ОСОБА_2 , 21.11.2011 р., навчається в Звенигородському ліцеї з першого класу (03.09.2018 р.) по цей час. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається в Звенигородському ліцеї з першого класу (01.09.2020 р.) по цей час. На сьогодні діти проживають із батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який виконує свої батьківські обов`язки: піклується про життя і здоров`я дітей, забезпечує здобуття ними освіти. Діти відвідують школу доглянуті, чисті, охайно одягнені, з виконаними домашніми завданнями, пропусків уроків без поважних причин не було. Батько систематично відвідує школу, цікавиться успіхами та шкільним життям дітей, враховує усі рекомендації вчителів щодо навчання та виховання. Мати, ОСОБА_4 , два роки перебуває за кордоном. За цей час вона не підтримувала контакту із педагогами навчального закладу, де навчаються її діти, не цікавилася успіхами та шкільним життям дітей, не спілкувалася із класними керівниками.

Відповідно до письмових свідчень, які знаходяться в матеріалах справи, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , вбачається, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 разом із двома дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , самостійно їх виховує, доглядає. Мати дітей знаходиться за кордоном.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 , остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що вона перебуває за кордоном та та не має змоги виконувати належним чином свої батьківські обов`язки.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 23.03.2024 року №Ж-157/01-13, орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровану по АДРЕСА_1 відносно її дітей малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. ОСОБА_11 не виконує вимоги чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі Мак Майкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII).

Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97).

Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча повинен це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Окрім того відповідачка ОСОБА_4 звернулась із заявою, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дітей, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно зст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 12, 13, 60, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, 280-285, ч.1 ст. 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_2 ) в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) представник позивача адвокат Трохименко Наталія Олександрівна ( адреса: АДРЕСА_2 , свідоцтво НОМЕР_5 , видане на підставі рішення Ради адвокатів Черкаської області від 17.10.2016 року, тел.. НОМЕР_6 , адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , тел.. НОМЕР_8 ), третя особа: Служба у справах дітей Звенигородської міської Ради (, 20202, проспект Шевченка, 63, м.Звенигородка, Звенигородського району, Черкаської області, тел.. , адреса електронної пошти: ) про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , тел.. НОМЕР_8 )батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_2 ) з державного бюджету витрати по сплаті судового збору у сумі 605.70 грн., сплачений в дохід держави згідно з квитанцією № 0.0..1 від 24 квітня 2024 року.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Звенигородським районним судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 18.06.2024.

Суддя Д.І. Сакун