Справа № 133/3863/21
Провадження № 22-ц/801/1410/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 рокуСправа № 133/3863/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О. П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 133/3863/21 за позовом ОСОБА_1 до Козятинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23.04.2024, ухвалене у складі судді Пєтухової Н. О. в приміщенні суду в м. Козятин, -

в с т а н о в и в :

21.12.2021 ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до Козятинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог /а. с. 55/, просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 1,1115 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:002:0268, після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкових прав після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , який постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . На день його смерті залишилось спадкове майно, право на яке, як спадкоємець за законом першої черги має вона дружина померлого. До складу спадщини входить частки земельної ділянки площею 2,27 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:002:0145, що належала матері померлого ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем за заповітом в частці є її син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Вона бажає оформити свої спадкові права на цю земельну ділянку, однак не може скористатись своїм правом, оскільки в Державному земельному кадастрі містяться відомості щодо права власності на вказану земельну ділянку. Причиною цього стало те, що на частки вказаної земельної ділянки видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 дочки померлої ОСОБА_5 , на підставі якого в подальшому було видано державний акт на право приватної власності на землю з кадастровим номером :04:002:0145, площею 1,135 га. На земельної ділянки площею 2,27 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виготовлено технічну документацію на ім`я померлої ОСОБА_5 кадастровий номер :04:002:0268 площею 1,1115 га.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 8.02.2023 залучено ОСОБА_2 в якості співвідповідача у справі /а. с. 64/.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23.04.2024 позов залишено без задоволення. Судові витрати залишено за позивачем.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,подано апеляційну скаргу (вх. № 5178 від 22.05.2024) /а. с. 98-101/, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач прийняла спадщину після смерті її чоловіка відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки вона та її чоловік зареєстровані за однією адресою ( АДРЕСА_1 ) та проживали спільно.

Суд першої інстанції не навів висновку про спірну земельну ділянку, не надав правової оцінки розбіжностям, які вказані в постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17.09.2021 № 717/02-31 та містяться у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та правовстановлюючому документі на земельну ділянку.

Щодо забезпечення права учасників справи на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №133/3863/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23.04.2024.

Копію ухвали суду від 27.05.2024 надіслано апеляційним судом ОСОБА_2 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 283, № 350.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

26.04.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшла заява (вх № 6469) Козятинської міської ради про розгляд справи без участі представника міської ради. Міська рада апеляційну скаргу підтримує.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, переглянувши справу за наявними в ній доказами, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 /а. с. 16, 33/, яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений 23.11.1994 секретарем виконавчого комітету Сокілецької сільської Ради народних депутатів, відповідно до якого заповіла усе своє майно своїм дітям : ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних долях /а. с. 17, 34/.

На день смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка, розташована на території Сокілецької сільської ради, площею 2,27 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого 12.05.1998 на підставі рішення 1 сесії 23 скликання Сокілецької сільської ради народних депутатів від 23.04.1998.

/а. с. 9, 26/.

Із копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 № 542/02 вбачається, що після смерті останньої до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 06.09.2002 року звернулись ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.12.2008 року набула право власності на 1/2 частину земельної вказаної ділянки, що залишилася після смерті ОСОБА_5 , про що їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,1350 га, розташовану на території Сокілецької сільської ради (за межами населеного пункту), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:002:0145. / а.с.76 зворот, 27/

ОСОБА_4 своїх спадкових прав на спадкове майно не оформив.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 за ОСОБА_5 станом на день формування витягу- 29.06.2021, залишилося зареєстроване право приватної власності на 1,1115 га земельної ділянки, розташованої на території Сокілецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:002:0268.

/а. с. 8, 11, 28/.

3.12.2008 помер ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 3.12.2008 /а. с. 15, 32/.

Із копії спадкової справи № 239/2019 від 29.10.2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що після смерті останнього його дружина ОСОБА_1 , подала відповідну заяву про прийняття спадщини до Козятинської державної нотаріальної контори /а. с. 77-78/.

Відповідно до постанови державного нотаріуса Мельник А. О. від 17.09.2021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на частку земельної ділянки, площею 2,27 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :04:002:014, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 після смерті якої спадщину прийняв ОСОБА_4 , однак не оформив своїх спадкових прав.

Причиною відмови у вчиненні нотаріальних дій стало те, що інформація, яка міститься у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не відповідає інформації, яка міститься в Державному акті на право приватної власності на землю та довідці про правовий статус земельної ділянки. Тобто різняться відомості щодо права власності у зазначенні площі спадкової земельної ділянки та в зазначенні кадастрового номера вказаної земельної ділянки.

/а. с. 8, 25/.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту прийняття нею спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_4 . Так, заява про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_1 була подана не у строк визначений статтею 1270 ЦК України (шестимісячний строк із дня смерті свого чоловіка) і доказів про спільне проживання з спадкодавцем ОСОБА_4 на час його смерті суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

На момент смерті ОСОБА_5 діяли норми ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, які судом першої інстанції були вірно застосовані при вирішенні питання прийняття спадкоємцями спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (стаття 524 ЦК УРСР).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (стаття 534 ЦК УРСР).

Згідно стаття 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , після смерті ОСОБА_5 прийняв спадщину, що підтверджується копією спадкової справи № 542/02 до майна померлої, розпочатою 6.09.2002 Козятинською державною нотаріальною конторою, зокрема спільною заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про прийняття спадщини.

Отже, позивачем доведено ту обставину, що ОСОБА_4 прийняв спадщину частину спадкової земельної ділянки площею 2,27 га після смерті ОСОБА_5 ..

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а оскільки йому за життя належна частина успадкованої земельної ділянки (хоча право власності не було ним оформлене), то на день його смерті вона входила до складу спадщини.

На час смерті ОСОБА_4 діяли норми ЦК України, які суд першої інстанції вірно застосував при вирішенні справи.

Позивач по справі ОСОБА_1 , звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини лише 29.10.2019 року, що вбачається з копії спадкової справи № 239/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , заведеної Козятинською державною нотаріальною конторою 29.10.2019 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини.

Інших документів (свідоцтва про шлюб, витягу з реєстру актів цивільного стану, копії паспорта спадкодавця з відміткою про його місце реєстрації, довідки сільської ради про місце проживання спадкодавця, тощо) матеріали спадкової справи не містить.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (стаття 1221 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом відповідно до статті 1222 ЦК України можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах -уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1269, 1270 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження матеріалами справи того факту, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом майна після смерті свого чоловіка - ОСОБА_4 , оскільки дана обставина могла бути встановлена нотаріусом на підставі інформації, що міститься у Державному реєстрі актів цивільного стану.

Той факт, що позивачка перебувала у шлюбі з спадкодавцем ОСОБА_4 та на час його смерті була його дружиною, доведено також копією паспорта ОСОБА_1 ..

Судом першої інстанції правомірно зазначено про те, що позивач не надала доказів того, що вона у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк із дня смерті ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Також ні до матеріалів спадкової справи, а ні до матеріалів цивільної справи не надано доказів про склад сім`ї спадкодавця, та відсутність у нього інших спадкоємців.

Із копії спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що з відповідною заявою до нотаріуса ОСОБА_1 звернулась 29.10.2019, що спростовує її доводи про дотримання шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини.

Також позивачем не доведено ту обставину, що вона відповідно до частини третьої статті 1268 КУпАП прийняла спадщину як дружина, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (п. 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5).

У постанові Верховного суду від 16.05.2018 року у справі № 336/3968/16-ц зазначено, що факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкодавцеві з часу її відкриття.

Позивачем не надано суду документів на підтвердження того, що позивачка була зареєстрована чи постійно проживала із спадкодавцем, на момент його смерті, відтак не доведено факт прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України.

Позивачем не надано суду копії довідки органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією із ним адресою та відсутні інші особи першої черги за законом, які могли бути зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем та прийняли спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач прийняла спадщину після смерті її чоловіка відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки вона та її чоловік зареєстровані за однією адресою ( АДРЕСА_1 ) та проживали спільно, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду доказів відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України на підтвердження тієї обставини, що спадкодавець ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

У справі відсутні будь-які документи у яких би містилася адреса реєстрації місця проживання чи перебування ОСОБА_4 ..

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

З огляду на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Козятинської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. Та обставина, що в заяві від 26.04.2024 Козятинська міська рада підтримує подану апеляційну скаргу не спростовує правильні висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог позивача до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Крім того, у заві про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зазначали про наявність у покійної ще сина ОСОБА_7 , що мешкає в смт. Ружин Житомирської області /а. с. 75/.

Колегія суддів не вважає належним доказом на підтвердження факту спільного проживання подружжя Старикових за однією адресою, відмітку державного нотаріуса від 29.10.2019 року про те, що місце відкриття спадщини перевірено по пред`явленій довідці, виданій 28.10.2019 року Сокілецькою сільською радою, оскільки у відповідності до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 року № 20/5 (в редакції, що діяла на час вчинення нотаріальної дії) документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково мали долучатися до примірника правочину, свідоцтва тощо, та залишатися у справі нотаріуса.

Довідка на яку посилається нотаріус у матеріалах спадкової справи відсутня. До суду дана довідка теж надана не була.

Зазначення у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17.09.2021 року, що ОСОБА_4 постійно проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, зважаючи, що дана інформація не підтверджена належними документами, які б містилися в матеріалах спадкової справи, або ж на які було б посилання, у разі отримання даної інформації з Державних реєстрів.

Та обставина, що суд першої інстанції не надав правової оцінки підставам відмови державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, колегія суддів не вважає підставою для скасування чи зміни рішення суду, зважаючи на те, що предметом спору не було оскарження рішення чи дій нотаріуса та у ході розгляду справи не доводилася та не встановлювалася можливість зміни кадастрового номера земельної ділянки у разі виділу частки.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23.04.2024 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 27.06.2024.