Справа № 183/3309/19
№ 2/183/40/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Іванова М.

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Ганна Василівна про розірвання договору довічного утримання,-

в с т а н о в и в :

24 травня 2019 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Ганна Василівна про розірвання договору довічного утримання.

Ухвалою суду від 31 травня 2022 року до участі у справі у якості правонаступника позивача ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 залучено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

1.Стислий виклад позиції позивача.

На обґрунтування позову ОСОБА_6 посилався на те, що він був власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Останні шість років він хворіє (пахова грижа), погано себе почуває, у зв`язку з тяжким станом здоров`я потребує сторонньої допомоги.

У зв`язку з цим, 29.10.2015 року він змушений був укласти договір довічного утримання з відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

У відповідності до договору довічного утримання, відповідачі зобов`язалися утримувати його, доглядати та забезпечувати харчами та ліками щомісячно, на суму 1 500,00 грн.

У відповідності до п. 8-12 договору довічного утримання, відповідачі взяли на себе зобов`язання довічно матеріально забезпечувати його у виді:

-забезпечувати житлом;

-здіснити поховання у випадку смерті;

-забезпечити щоденним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, лікувальними засобами;

-забезпечити догляд та надання необхідної допомоги;

-надавати побутові послуги.

Спочатку ОСОБА_7 та ОСОБА_4 приділяли йому увагу, але останній рік взагалі йому не допомагають матеріально, не здійснюють догляд, не надають харчування, медикаменти.

Порушуючи умови договору, відповідачі позбавили його права зареєструватися у житловому будинку, тільки після його письмового звернення 10.05.2019 відповідачі зареєстрували його в житловому приміщенні.

ОСОБА_6 у позові посилався на те. що декілька років він потребу хірургічного втручання, пов`язаного з лікуванням пахової грижі, але відповідачі не надавали йому допомоги для лікування.

Через поганий стан здоров`я, неотримання допомоги з боку відповідачів, він був позбавлений нормального існування, перебивався за рахунок того, що йому подавали інші та рідкими під заробітками.

09.07.2018 року відповідачі за домовленістю іншими особами побили його, що підтверджується його заявою.

Через відсутність допомоги, ненадання йому документів, він був вимушений звертатися до нотаріальної контори для отримання копії договору довічного утримання.

Позивач зазначає, що відповідачі взагалі не виконують взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим, він змушений звертатися до суду за захистом порушених прав.

У зв`язку з наведеним, у позовній заяві ОСОБА_6 , посилаючись на приписи ст. 755 ЦК України, просив суд:

-розірвати договір довічного утримання, укладений 29 жовтня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , засвідчений 29.10.2015 приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 1045.

2.Стислий виклад позиції відповідачів.

29.07.2019 р. відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з відзивом на позов, у якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилався на те, що він виконував умови договору довічного утримання, грошові кошти позивачу, але останній витрачав їх на власний розсуд, витратив на лікування зубів. Крім того, ОСОБА_6 часто зловживав спиртними напоями, майже всі кошти витрачає на спиртне, виносить з будинку та продає речі, у стані алкогольного сп`яніння поводить себе агресивно, провокує сварки.

3. Рух справи та процесуальні дії у справі.

24 травня 2019 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Ганна Василівна про розірвання договору довічного утримання.

Ухвалою суду від 27 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

06 червня 2019 року ОСОБА_6 звернувся з позовною заявою, в якій усунув недоліки первісної заяви.

Ухвалою суду від 18 червня 2019 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 28 січня 2022 року зупинене провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників позивача ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 12 квітня 2022 року поновлене провадження у справі.

Ухвалою суду від 12 квітня 2022 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Носенко А.Г. надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 31 травня 2022 року до участі у справі у якості правонаступника позивача ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 залучено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1

Таким чином, судом розглядався позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Ганна Василівна про розірвання договору довічного утримання.

4.Судовий розгляд

Позивач ОСОБА_6 (за життя) в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені у заяві, просив позов задовольнити, зазначив, що він був зареєстрований по АДРЕСА_2 . Він був власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за зазначеною адресою з 2004 року. Відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 він знає приблизно з 2012 року, вони знімали житло неподалік його будинку. За проханням ОСОБА_3 він дозволив останньому ставити автомобіль на подвір`ї будинку. У 2014 році ОСОБА_3 попросив прописати його в будинку, пояснив, що це необхідно для роботи. У 2015 році ОСОБА_3 звернувся до нього з питанням оформлення кадастрового номер земельної ділянки на його домоволодіння, у зв`язку з чим, вони їздили до нотаріуса, крім того, був оформлений договір довічного утримання. Він у нотаріуса підписував договір довічного утримання, але екземпляр договору йому не був наданий. Він не заперечує, що у 2015 році ОСОБА_3 надавав продукти, готував їжу, це тривало приблизно один рік, але, у 2016 році ОСОБА_3 зарізав належний йому свиней, продав, але гроші йому не віддав, виплачував за шкоду, яку він спричинив в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. В наступному, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 гроші йому не надавали, ліки не купували, не надавали одяг та взуття.

Представник позивача ОСОБА_6 (за життя) адвокат Іванов В.М. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені у заяві, просив позов задовольнити, зазначивши, що відповідачі тривалий час не виконували умови договору довічного утримання, у зв`язку з чим, зазначений договір підлягає розірванню.

Позивач ОСОБА_1 (якого залучено у якості правонаступника позивача ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в судовому засіданні позов підтримав, будучи допитаним у якості свідка пояснив, що ОСОБА_6 є його батьком, з відповідачами він не був знайомий. Його батьки не проживали спільно, дуже рідко спілкувалися. У 2018 році ОСОБА_6 звернувся до його матері, був брудний, неохайний, одітий у лахміття, він повідомив, що уклав договір довічного утримання, але, йому погрожують, не повертають належні йому грошові кошти, фактично не пускають в будинок. Батько показував приміщення в будинку, де він проживав це була нежитлова кімната, кладочка, було холодно, але стояла піч-буржуйка. З 2021 року батько проживав у матері, оскільки за станом здоров`я потребував стороннього догляду та допомоги. З приводу укладення договору довічного утримання батько розповідав,що ОСОБА_3 випивав з ним, умовив прописати в будинку, а в наступному укласти договір довічного утримання. Його не кормили, коштів не надавали, були випадки, коли ОСОБА_3 бив його, батько не мав доступу до всього будинку. Договір довічного утримання повинен бути розірваним, оскільки відповідачі не забезпечували батька житлом, харчуванням, медикаментами, не здійснювали догляд, побутові послуги не надавали. Його батько - ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на поховання батька поніс він та його мати Він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після батька, інші спадкоємці відсутні.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні вимог позивача, посилався на те, що ним виконувалися всі умови договору довічного утримання, він купував ОСОБА_6 одяг та взуття, також надавав грошові кошти, у тому числі на харчування та лікування, але останній витрачав їх на алкогольні напої.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Мисик О.І. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_3 виконував всі умови договору довічного утримання, у зв`язку відсутні підстави для розірвання договору.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що ОСОБА_6 був одітий, обутий, на кормлений, вона та її чоловік ОСОБА_3 надавали грошові кошти на лікування та здійснювали догляд.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона проживає недалеко від будинку ОСОБА_6 , за життя останнього вони спілкувалися. ОСОБА_6 говорив, що його скоро не стане, він пустив квартирантів, як стало їй відомо уклав договір довічного утримання. ОСОБА_6 також говорив, що ОСОБА_3 продав його бичків, гроші витратив на власні потреби, догляд не здійснював, не купував їжу. Сам ОСОБА_6 був брудний, неохайний, у порваній одежі, його кормили сусіди. Вона приймала участь складенні акту про умови проживання ОСОБА_6 , фактично будинок був закритий, останній не мав ключів від будинку, проживав у якійсь кладовій, вона холодна, не облаштована.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що у 1986 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , проживали спільно до 1993 року, шлюб не розірвано, але чоловік пішов до іншої жінки. У 2018 році ОСОБА_6 попросив зустрітися, повідомив, що уклав договір довічного утримання, але ці люди не виконували умов договору. Гроші не надавали, догляд не здійснювали, не віддали грошові кошти від продажу спадщини. Вона з сином ОСОБА_1 були у будинку, ОСОБА_6 не мав ключі від будинку, жив у кімнаті для інвентаря, зазначена кімната не облаштована, холодна, там не було постільної білизни, необхідних речей. ОСОБА_6 був у старій одежі, брудний, неохайний. З цього часу ОСОБА_6 жив у неї, вона доглядала останнього, у нього було виявлене онкологічне захворювання, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона та син здійснили поховання.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_6 проживав в будинку по сусідству, в наступному повідомив, що пустив квартирантів, про договір довічного утримання їй нічого не відомо. Їй відомо, що ОСОБА_6 фактично проживав у технічному приміщенні, її чоловік дав йому піч-буржуйку, бо в приміщенні було холодно. Вхід у цю кімнату був з вулиці, та не було доступу до будинку. ОСОБА_6 був неохайний, у старих речах, йому постійно допомагали сусіди, бо його не кормили та не доглядали. В наступному ОСОБА_6 забезпечував необхідним його син, у 2021 році в нього виявили онкологічне захворювання.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засідання показав, що він проживав по сусідству з ОСОБА_6 , який є власником будинку по АДРЕСА_1 . Від останнього відомо, що він надав дозвіл на проживання в будинку ОСОБА_3 на умовах догляду. В той же час, ОСОБА_6 жив не в будинку, а фактично у кладовій, там були жахливі умови бетонна підлога, ліжко та піч-буржуйка. ОСОБА_6 мав неохайний вигляд, у старій одежі, не був забезпечений харчуванням, ліками, його годували сусіди.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засідання показав, що він проживав по сусідству з ОСОБА_6 . Йому відомо, що приблизно у 2013 році ОСОБА_6 взяв квартирантів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_3 підключив до будинку електроенергію, полагодив паркан, зробив ремонт в будинку. ОСОБА_6 жив в окремій кімнаті, там був телевізор, шафа, пічне опалення. Йому нічого не відомо про договір довічного утримання, але зі слів ОСОБА_6 йому відомо, що ОСОБА_3 надавав йому гроші на лікування, протезування зубів.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засідання показала, що вона проживала по сусідству з ОСОБА_6 , він вів не дуже добрий спосіб життя, зловживав спиртним. Приблизно у 2013 році в будинку став проживати ОСОБА_3 , їй не відомо на яких умовах він проживав в будинку, але ОСОБА_6 перестав пити, був доглянутий.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засідання показала, що вона проживала по сусідству з ОСОБА_6 , приблизно з 2011 року в будинку стали проживати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які зробили ремонт в будинку, провели світло, ОСОБА_6 жив в окремій кімнаті, там був телевізор, шафа, пічне опалення. Зі слів ОСОБА_6 , він уклав з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір довічного утримання, на яких умовах, їй не відомо. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 кормили ОСОБА_6 , надавали гроші на лікування, жили однією сім`єю. Одного разу ОСОБА_6 у стані сп`яніння на вулиці ганяв дітей, був з ножем, після цього він став жити у своєї дружини, ховався від поліції.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засідання показав, що з 2011 року він проживав по сусідству з ОСОБА_6 , йому стало відомо, що останній уклав договір довічного утримання з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Він був в будинку ОСОБА_6 в 2015 році, у нього було охайно, був холодильник, піч, вони харчувалися разом, жили, як одна сім`я. ОСОБА_6 практично кожного дня вживав спиртні напої, внаслідок цього у нього з ОСОБА_3 були конфлікти.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 його рідний брат, незважаючи на те, що він був одружений, проживав один по АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 зловживав спиртним, спілкувалися вони нечасто. Приблизно у 2011 році його брат взяв на квартиру ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Йому нічого не відомо з приводу укладення договору довічного утримання, але брат говорив. що ОСОБА_3 купив йому військову форму, вони тримали бичків. У той же час, його брат практично кожну зиму жив у нього вдома. Брат помер у 2021 році, до смерті він проживав у своєї жінки.

5.Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, що підтверджується паспортом громадянина України.

Згідно довідки, ОСОБА_17 встановлено діагноз: правостороння пахова грижа, що підтверджується довідкою лікаря.

Встановлено, що 29.10.2015 року між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з другої сторони був укладений договір довічного утримання, у відповідності до якогоОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному, належний йому на праві власності житловий будинокзагальною площею 20,1 кв.м., житловою площею 9,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок має загальну площу 20,1 кв.м., житлова 9,8 кв.м.

У свою чергу, згідно п. 8-12 договору довічного утримання, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 взяли на себе зобов`язання довічного матеріального забезпечення ОСОБА_6 , що визначається у вигляді:

-забезпечити житлом шляхом збереження права безстрокового пожиттєвого проживання у відчужуваному житловому будинку;

-поховати у випадку смерті;

-забезпечити щоденним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, лікувальними засобами;

-забезпечити догляд та надання необхідної допомоги;

-наданням побутових послуг.

У відповідності до п. 9 договору довічного утримання, грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначено у розмірі 1 500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок має загальну площу 20,1 кв.м., житлова 9,8 кв.м.

Згідно акту комісії квартального комітету № 12 від 12.11.2018 р., були обстежено умови проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_6 проживає в антисанітарних умовах, без опалення і плити для приготування їжі, без життєво необхідних предметів гігієни, посуду, постільної білизни та продуктів харчування. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на протязі чотирьох років жодного разу матеріальної допомоги не надавали.

Встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

У відповідності до спадкової справи, з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 до нотаріальної контори звернувся син ОСОБА_1 , дружина померлого ОСОБА_18 відмовилася від прийняття спадщини на користь сина спадкодавця ОСОБА_1 , інших спадкоємців судом не встановлено.

6. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

6.1 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

6.2 Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори.

Частина 1 ст. 14 ЦК України визначає, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами

6.3 Відповідно до ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

6.4 У відповідності до ст. 509 ЦК України,

1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

6.5 У відповідності до ст. 744 ЦК України, 1. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

На підставі ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 746 ЦК України

1. Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я.

2. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

3. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності.

Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов`язок перед відчужувачем є солідарним.

4. Договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи.

На підставі ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 749 ЦК України,

1. У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

2. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

3. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

Якщо частина майна відчужувача перейшла до його спадкоємців, витрати на його поховання мають бути справедливо розподілені між ними та набувачем.

Згідно приписів ст. 750 ЦК України, 1. Набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати.

Статтею 751 ЦК України передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

У відповідності до ст. 755 ЦК України,

1. Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:

1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини;

2) на вимогу набувача.

2. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

У той же час, договір довічного утримання припиняється у випадку смерті набувача та за умови відсутності спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем.

Згідно статті 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

6.6 У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено. що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписами ст. 1220 ЦК України унормовано, що 1. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 2. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Нормами ст. 1222 ЦК України визначено, що 1. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 2. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що

1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

4. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

7. Висновки суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Як зазначалося судом вище, договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див.: постанова Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц (провадження № 61-15916св20)).

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому при вирішенні зазначеного питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та приписи статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК свідчить, що підставою для розірвання договору довічного утримання на вимогу відчужувача є невиконання (неналежне виконання) набувачем тих обов`язків, які безпосередньо передбачені договором.

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, правом вимагати припинення зобов`язання наділяється лише його сторона. Особа, яка не була стороною зобов`язання на момент його виникнення, та яка не набула статус сторони зобов`язання не може вимагати припинення зобов`язання.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов. Саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України має надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування статей 755, 756 ЦК України узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19, від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19, від 15 серпня 2023 року у справі № 712/10192/22.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Також, згідно правових позицій Верховного Суду, надання грошових коштів відчужувачу за договором довічного утримання, само по собі не свідчить про належне виконання набувачем/набувачами умов договору довічного утриманні, оскільки умови договору містять умови про надання набувачами догляду відчужувачу та його права на проживання у житловому приміщенні, що відчужено.

Відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання ними умов договору довічного утримання, а саме - довічного матеріального забезпечення ОСОБА_6 щоденним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, лікувальними засобами та надання побутових послуг у розмірі 1 500,00 грн. на місяць.

Крім того, як зазначалося вище, умовами договору довічного утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 взяли на себе зобов`язання забезпечити ОСОБА_6 житлом шляхом збереження права безстрокового пожиттєвого проживання у відчужуваному житловому будинку.

Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок має загальну площу 20,1 кв.м., житлова 9,8 кв.м.

Згідно технічного паспорту, будинок має лише одну житлову кімнату площею 9,8 кв.м.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проживали в будинку, що підтверджується показаннями свідків, а сам ОСОБА_6 проживав в окремому приміщенні, яке по факту не віднесено до житлової кімнати та не мав можливості проживати в самому житловому будинку.

Згідно ст. 47 ЖК України, норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Вимоги до житлового приміщення наведені у ст. 50 ЖК України, відповідно до якої жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

Відповідно до житлового законодавства житлом визнається приміщення, призначене для постійного чи тимчасового проживання людей (будинок, квартира). До складових частин жилого приміщення можуть входити приміщення, які використовуються для відпочинку, зберігання майна або задоволення інших потреб людини.

За змістом житлового права не визнаються житлом приміщення, не призначені й не пристосовані для постійного чи тимчасового проживання (кладові, тощо, а також відокремлені від жилих будівель погреби, гаражі, інші будівлі господарського призначення).

Позиція судів щодо поняття «житло» визначена в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності» від 25 грудня 1992 р. № 12, де закріплено, що житло це приміщення, яке призначене для постійного чи тимчасового проживання людей (приватний будинок, квартира, кімната в готелі, дача, садовий будинок тощо), а також ті його складові частини, які використовуються для відпочинку, зберігання майна або задоволення інших потреб людини (балкони, веранди, комори тощо). У Постанові також вказується, що не можуть визнаватися житлом приміщення, не призначені і не пристосовані для постійного чи тимчасового проживання, відокремлені від жилих будівель погреби, гаражі, інші будівлі господарського призначення.

Аналізуючи надані сторонами докази, встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем надано докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не тривалий час не виконували умови договору довічного утримання, та надання довічного матеріального забезпечення ОСОБА_6 , що включало щоденне харчування, забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, лікувальними засобами та надання побутових послуг, у загальному розмірі 1 500,00 грн. на місяць, крім того, судом встановлено, що відповідачами також виконувалося зобов`язання щодо забезпечення ОСОБА_6 житлом шляхом збереження права безстрокового пожиттєвого проживання у відчужуваному житловому будинку, інші встановлені судом факти не спростовують висновків суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

8. Судові витрати

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належить стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору, з кожного по по 384,20 грн.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Ганна Василівна про розірвання договору довічного утримання задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 29 жовтня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідно до якого ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у рівних частках, тобто по 1/2 (одній другій) частці кожному, належний йому на праві особистої власності житловий будинок загальною площею 20,1 кв.м., житловою площею 9,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0910 га., наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:010:0142, взамін чого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 приймають цей будинок в рівних частках та зобов`язалися надавати ОСОБА_6 довічне матеріальне забезпечення. (договір 29.10.2015 посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В., зареєстровано в реєстрі за № 1045).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн.. 20 коп.).

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .;

- відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою:АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП зареєстрована за адресою:АДРЕСА_4 ;

- третя особа: приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Ганна Василівна, місце здійснення нотаріальної діяльності за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 11 грудня 2024 року.

Суддя Д.І. Городецький