Провадження №2/521/4010/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Петренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого житла.

Позов обґрунтований тим, що 16.07.2021 року позивач придбав на електронних торгах квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , підтвердженням чого є нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності, зареєстроване в реєстрі під №851 та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №266166009.

У зазначеній квартирі проживає відповідач. Жодного дозволу на проживання в квартирі позивач не давав, договорів оренди, найму тощо не укладав.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого житла.

Стягнуто з ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.

13.02.2024 року до суду від ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій він просить скасувати заячне рішення.

Заява обґрунтована тим, що повістки із викликом в суд на 23.05.2023 року відповідач не отримував.

Крім того зазначає, що іншого житла окрім квартири за адресою: АДРЕСА_1 немає, має значні проблеми зі здоров`ям.

Виселення без надання іншого жилого приміщення призведе до виникнення у нього негативних наслідків пов`язаних з відсутністю житла, а з урахуванням його стану здоров`я та відсутності достатніх доходів через обмеження хворобами можливості заробляти на життя, навіть наймання житла буде для нього надмірним тягарем.

Кваптира ОСОБА_1 була придбана на електронних торгах. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України №2831/05 від 29.09.2016 року передбачено, що приватний виконавець обов`язковоінформує потенційних покупців про усі існуючі обтяження нерухомого майна, що виставляється на торги, в тому числі про обтяження у вигляді наявності осіб, які в ньому зареєстровані та проживають.

Зазначає, що позивач не був позбавлений можливості перед придбанням квартири на електронних торгах особисто її оглянути та дізнатися про осіб, які в цій квартирі проживають, передбачивши таким чином характер та вагу обтяження своєї майбутньої нерухомості.

Вважає, що при його виселенні без надання іншого житла, справедливий баланс у контексті відповідних приписів статті 8 Конвенції дотриманий не буде, що унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2024 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла задоволено.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси віл 23 травня 2023 року у цивільній справі №521/21656/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла скасовано.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання сторони не з`явилися, про слухання справи сповіщені належним чином та своєчасно.

Вивчивши наявні матеріали справи в їх сукупності, установивши фактичні обставини спору, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

16.07.2021 року позивач придбав на електронних торгах квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим свідоцтвом про право власності, зареєстроване в реєстрі під №851 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №266166009.

Згідно відомостей, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради за №Ш7-328240-ф/л від 07.12.2021 року, в квартирі позивача зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.09.2002 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 31.10.2016 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 21.06.2019 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України «…кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. …Право приватної власності є непорушним.»

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦКУ власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Отже суд приходить до висновку, що з урахуванням того, що відповідач не є власником майна, членом сім`ї власника, а також не відносится до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство то і використовувати таке майно для проживання не має права.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі № 196/476/13-ц, провадження № 61-48206св18.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 13 жовтня 2020 року по справі № 447/455/17, провадження № 14-64цс20, зробила наступний висновок: «…Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. …право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. При цьому необхідно звернути увагу, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України…».

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року по справі № 182/7347/18, провадження № 61-19252св19. В даній Постанові ВС також зазначив, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, а тому на них не розповсюджуються положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що позивач посилався на те, що він як власник майна відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у користуванні його власністю, зокрема вимагати виселення відповідачів, яким він надав право користування зазначеним житловим приміщенням тимчасово, на період його проживання за межами України.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що проживання та реєстрація відповідача в квартирі, що на теперішній час належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі під №851, перешкоджає останньому у користуванні та розпорядженні його майном.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Керуючись ст. ст. ст.ст.259, 263-265,269 ЦПК України, ст. ст. 316, 328, 391 ЦК України, ст. 116 ЖК УРСР, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_1 ).

Суддя: І.В. Плавич