Провадження №2/524/4306/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2024

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

Головуючого судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Воблікової І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Держави України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 10000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 512771 від 05 січня 2024 року, йому було заподіяно моральну шкоду, для відшкодування якої він звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою від 01 жовтня 2024 року суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті.

24 жовтня 2024 року Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області подало відзив на позовну заяву, у якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначило, що: воно не є належним відповідачем у цій справі; жодних прав та інтересів позивача воно не порушувало; позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причинно-наслідковий зв`язок; безпідставним є посилання позивача на закон, який регулює порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, оскільки працівники батальйону патрульної служби не мають права на проведення такої діяльності.

05 листопада 2024 року Департамент патрульної поліції також подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та послався на: відсутність неправомірних дій поліцейських щодо позивача, які б могли завдати йому моральних страждань та переживань. Окрім того, за доводами цього відповідача, оскільки заподіяння моральної шкоди є основним предметом доказування у цій справі, а співробітник, що склав постанову про адміністративне правопорушення щодо позивача, не має відношення до органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а також відсутнє заподіяння шкоди, як юридичного факта, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки, застосування правових норм та доказів, на які посилається позивач, щодо спірних правовідносин є неможливим та є підставою для відмови у задоволенні позову. Також зазначив, що вказані у позові обставини є необґрунтованими та жодним чином не доведені. Зокрема, позивач не обґрунтував суті моральної шкоди, у чому вона виражається. Обмежившись загальним переліком можливого прояву моральних страждань (тривога, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність), не навів доказів причинного зв`язку між діями працівників поліції та наведеними моральними стражданнями.

18 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, у якому звернув увагу суду на те, що він просить стягнути моральну шкоду безпосередньо з Державного бюджету України, а вимоги щодо відшкодування шкоди до органів Державної казначейської служби України відсутні. Окрім того, зазначив, що заподіяння моральної шкоди полягало у: спричиненні моральних переживань, зумовлених страхом бути повторно незаконно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю спочатку доводити працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, випрошувати можливість перенесення розгляду справи для отримання юридичної допомоги, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності; порушенні нормального способу життя, оскільки змушений був шукати адвоката для отримання правової допомоги, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей з адвокатом. Після події, яка сталася, він довго відновлював свій моральний стан.

18 листопада 2024 року ОСОБА_1 направив також до суду відповідь на відзив Департаменту патрульної поліції, у якому навів аналогічні за змістом роз`яснення щодо заподіяння йому моральної шкоди. Окрім того, відповідаючи на доводи цього відповідача, зазначив, що неналежність Департаменту патрульної поліції до органів досудового розслідування не може вважатися належною підставою для відмови у відшкодуванні заподіяної моральної шкоди, оскільки підставою для такого відшкодування у цій справі є встановлення рішенням суду порушення законного порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, внаслідок чого останньому завдано душевні страждання. Окрім того, позивач звернув увагу на розбіжності у зазначенні цим відповідачем суми заявленої моральної шкоди.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, із клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися.

В силу вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, отже, особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, тому відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Такий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

Суд установив, що 05 січня 2024 року інспектор Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Корнійчук Д. О. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 512771 від 05 січня 2024 року, якою на ОСОБА_1 наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови позивач звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом про визнання протиправною та скасування вказаної постанови.

Так, рішенням від 01 березня 2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у справі № 524/1028/24 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, визнав протиправною та скасував постанову інспектора УПП в Рівненській області ДПП НП Корнійчука Д. О. від 05 січня 2024 року серії БАД № 512771, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрив.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач посилається на те, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності, заподіяло йому моральну шкоду.

Зокрема, це звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення вибило його з нормального життєвого ритму, для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану потрібний був час. Також моральні переживання були зумовлені страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім звертатися до суду, щоб довести протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності. Окрім того, було порушено його нормальний спосіб життя, оскільки він змушений був знайти адвоката, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм захисником.

Також, зазначив, що його рахунки були арештовані виконавчою службою на підставі виконавчого провадження ВП № 74727379. Сам факт відкриття виконавчого провадження за скасованою постановою серйозно підірвав його душевну рівновагу. Виконавче провадження було відкрите на підставі постанови № БАД 512771, виданої 05 січня 2024 року УПП в Рівненській області. Незважаючи на закриття виконавчого провадження 17 квітня 2024 року, це все одно залишило негативні наслідки для його морального стану. Оскільки виконавче провадження було відкрите неправомірно та безпідставно, це призвело до значного стресу та психічного дискомфорту.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Посилаючись на завдання моральної шкоди внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, позивач не наводить доказів, які б підтверджували його втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. Його доводи щодо порушення нормального способу життя у зв`язку з пошуком адвоката, а також підлаштуванням особистого часу для зустрічей із ним, не підтверджені жодними доказами. Сам факт відкриття виконавчого провадження не може свідчити про порушення життєвої рівноваги позивача та наявність негативних наслідків для його морального стану.

Твердження позивача про переживання, зумовлені страхом бути повторно незаконно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити працівнику поліції та суду свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушенняне, не є моральною шкодою у розумінні частини 2 статті 23 ЦК України.

Оскільки позивач не надав жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу в розумінні статей 76-80 ЦПК України, суд вважає, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 178, 247, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Департамент патрульної поліції, , адреса: вул. Ф. Ернеста, буд. 3, м. Київ.

Відповідач 2: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, , адреса: площа Лесі Українки, буд. 1, м. Київ.

Суддя Т. М. Ковальчук