Справа № 751/2931/24
Провадження № 2/750/1409/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Дудка Є.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

28 березня 2024 року до Новозаводського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 01 березня 2019 року в сумі 9857 грн. 01 коп. та картковим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим в межах кредитного договору № , у сумі 37386 грн. 25 коп.

Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 01 березня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № . У межах даного кредитного договору Акціонерним товариством «ОТП Банк» відповідачу також було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 . 28 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено договір факторингу № 28/06/23, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача за вказаним кредитним договором у сумі 9857 грн. 01 коп. та за картковим рахунком, відкритим в межах цього кредитного договору, в сумі 37386 грн. 25 коп. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, наявну заборгованість не погасив, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2024 року справу за вказаним позовом передано на розгляд Деснянському районному суду м. Чернігова за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказує, що до позовної заяви позивачем додано розрахунок боргу за кредитним договором, в якому не зазначені періоди, за які виникла заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користуванням кредитом та за якою формулою вони нараховані. Крім того, відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 в межах вказаного кредитного договору, заборгованість по якому складає 37386 грн. 25 коп., однак жодного документу, який би це підтверджував надано не було. Не зазначено також, який кредитний ліміт було встановлено та яка сума кредитних коштів використана відповідачем. Також, не додано первісні документи обліку заборгованості за кредитним договором. З розрахунку заборгованості за кредитним договором слідує, що до загального розміру заборгованості позивачем включено і заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 5165 грн. 64 коп. Пунктом 1.3.2 кредитного договору № від 01 березня 2019 року встановлено, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно становить 0,3% від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Враховуючи, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 1.1 договору, укладеного між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 0,3%, є нікчемним. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. У зв?язку з висновком щодо нікчемності пункту 1.1 кредитного договору, грошові кошти, сплачені позичальником як комісія за обслуговування кредитної заборгованості, мають бути зараховані в рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором. Інформація щодо розміру заборгованості відповідача, яка вказана в реєстрах боржників, не може бути прийнята в якості належних та допустимих доказів у справі, оскільки вказані реєстри також не є первинними бухгалтерськими документами, а жодних банківських виписок матеріали справи не містять. Також, позивачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення зазначених кредитних договорів взагалі було видано кредити в розмірах, які заявлені в позовних вимогах. Крім того, безпідставним є нарахування суми відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідач узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору на погоджених умовах шляхом особистого підписання договору. Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували факт укладення ним кредитного договору, а тому зобов`язання відповідача є чинними. Крім того, позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, а всі відсотки та неустойка за порушення кредитних зобов`язань нараховувалися виключно первісним кредитором. Так, із розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», слідує, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював часткову оплату на погашення кредитної заборгованості, що підтверджує визнання відповідачем кредитного договору, отримання кредитних коштів та здійснення відповідних заходів на погашення заборгованості. Крім того, відповідач під час оформлення кредитного договору також оформив і поточний (картковий) рахунок та отримав картку MC GOLD. За умовами договору за користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та договором і на дату укладення заяви-анкети становить - 5% в місяць, а впродовж пільгового періоду - 0,01% річних. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитним договором, ані первісному, ані новому кредитору відповідач суду не надав. Також, у кредитному договорі, підписаному відповідачем, прямо зазначено, що він підтверджує, ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов?язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору, в тому числі і на умовах, які розміщені на сайті кредитодавця. Таким чином, укладений кредитний договір було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у відповіді на відзив просив справу розглянути за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

01 березня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в загальній сумі 14349 грн., з яких 13999 грн. - на придбання товару у Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» та 350 грн. на сплату додаткових послуг банку, а саме: «СМС-Довідка» зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 0,001% річних та комісії за управління кредитом щомісячно в розмірі 0,3% від суми кредиту строком до 01 березня 2021 року. Передоплата позичальника становить 1000 грн. (а.с. 6).

Пунктами 1.4., 1.5. даного кредитного договору визначено, що датою (моментом) надання банком та отримання позичальником кредиту вважається дата підписання позичальником кредитного договору. Кредит надається шляхом перерахування за дорученням позичальника коштів на поточний рахунок продавця 1 на придбання товару. У разі отримання кредиту також і на оплату послуг у продавця та/або на оплату комісійної винагороди за видачу кредиту, кредит надається також шляхом перерахування банком відповідної частини кредиту на поточний рахунок продавця послуг та/або утримання банком комісійної винагороди за видачу кредиту. Підписанням кредитного договору позичальник заявляє, гарантує та підтверджує, що: 1) банк надав позичальнику в письмовій формі та в повному об?ємі інформацію, передбачену законодавством, що захищає права споживачів; 2) позичальника перед укладенням кредитного договору ознайомлено з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій банку з метою прийняття обгрунтованого рішення щодо укладення кредитного договору; 3) позичальник отримав кредит на сприятливих для нього умовах; Банк надав позичальнику підписаний зі сторони банку оригінальний примірник кредитного договору зі всіма невід?ємними частинами та всіма додатками до кредитного договору (зокрема, але не виключно, графік платежів з розрахунком загальної вартості кредиту); 4) з Правилами кредитування, зокрема, з положеннями щодо відповідальності позичальника та банку, які є невід?ємною частиною кредитного договору та які розміщені на офіційному сайті банку www.otpbank.com.ua, у розділі «Кредитування» ознайомлений і згоден, а також зобов?язується їх належно та неухильно виконувати; примірники правил кредитування та тарифів банку отримав: 5) послуги банку пов`язані з видачею кредиту отримав у повному обсязі. Зауваження щодо якості та обсягу послуг, у тому числі послуг, наданих банком та оплати комісійної винагороди за видачу кредиту відсутні.

У пункті 2 кредитного договору визначено, що попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків, невід`ємною частиною яких є ця заява-анкета про надання банківських послуг в Акціонерному товаристві «ОТП Банк» та які розміщені на офіційному сайті Акціонерного товариства «ОТП Банк» відповідач бажає оформити поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_3 та отримати електронний платіжний засіб. За користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та інформаційним листком, який є невідємною частиною та додатком до договору. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць, а впродовж пільгового періоду - 0,01% річних.

Також, у пункті 6 кредитного договору, зокрема, визначено, що кредитний договір/заява-анкета набуває чинності з моменту його/її підписання сторонома та всіх додатків до нього/неї та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по кредитному договору/заяві-анкеті в повному обсязі.

28 червня 2023 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) було укладено договір факторингу № 28/06/23, за яким Акціонерне товариство «ОТП Банк» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками в розмірі портфеля заборгованості (а.с. 8-9).

Згідно із пунктом 6.2.3. вказаного договору право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (пункт 6.2.4. договору).

З витягів з Реєстру боржників № 1 та № 2 до Договору факторингу № 28/06/23 від 28 червня 2023 року слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги, в тому числі і до відповідача за кредитним договором № у сумі 9857 грн. 01 коп. та по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в межах кредитного договору № , у сумі 37386 грн. 25 коп. (а.с. 10, 11).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Акціонерне товариство «ОТП Банк» надало відповідачу кредит, однак, як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання щодо його повернення належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього за кредитним договором № від 01 березня 2019 року утворилася заборгованість в сумі 9857 грн. 01 коп., до якої входить: 4689 грн. 80 коп. заборгованість по тілу кредиту; 1 грн. 57 коп. заборгованість за відсотками; 5165 грн. 64 коп. заборгованість по комісії (а.с. 12), а за кредитом по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в межах кредитного договору № , - у сумі 37386 грн. 25 коп., до якої входить: 21400 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 15986 грн. 25 коп. - заборгованість за відсотками (а.с. 13).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по особовим рахункам відповідача за період з 01.03.2019 до 28.06.2023 та звітом-рахунком за період з 01.03.2019 до 28.06.2023.

Доказів, які б спростовували зазначені обставини, відповідач суду не надав.

За вказаних обставин, враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, не повернув кредитні кошти, якими користувався, та не сплатив проценти за користування ними, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом по картковому рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий в межах кредитного договору № , підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 01 березня 2019 року суд додатково зазначає наступне.

Відповідно до умов кредитного договору та доказів, наявних в матеріалах справи, відповідач отримав кредит у сумі 14349 грн., дата остаточного повернення якого - 01 березня 2021 року (а.с. 6).

Матеріали справи не містять доказів, що між сторонами в належній формі була досягнута домовленість про продовження строку користування відповідачем цим кредитом. Також, матеріали справи не містять доказів, що до договору укладалися додаткові угоди, згідно з якими строк користування кредитом продовжувався.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього.

Тобто, сторони визначивши строк кредитування у вказаному договорі погодили строк виконання зобов`язання.

Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З розрахунку наданого позивачем слідує, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися і після визначеного договором строку кредитування.

У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла в постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Таким чином, з урахуванням наведеного та строку користування кредитом (до 01 березня 2021 року) (а.с. 9), доказів про продовження якого матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів після спливу цього строку є безпідставним і з відповідача вони стягненню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії за управління кредитом суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції на час укладення відповідачем договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

З урахуванням викладеного, комісія за управління кредитом/обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, а в іншому випадку відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» така інформація надається безоплатно.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 та Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21.

Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У кредитному договорі, який підписаний відповідачем, передбачено, що комісія за управління кредитом становить 0,3% щомісячно від суми кредиту.

Разом з тим, суд враховує, що умовами укладеного між сторонами кредитного договору не визначено, що саме включає в себе комісія за управління кредитом та які конкретно банківські послуги з управління кредиту мають надаватися позичальнику і періодичність їх надання.

Зазначення лише в розрахунку заборгованості про те, що комісія встановлена за розрахункове обслуговування, не є достатньою підставою вважати її такою, за відсутності відомостей про це в договорі.

Враховуючи зазначені положення законодавства та те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідачу щомісячно надавалися будь-які послуги з управління кредитом чи певна інформація щодо кредиту та, що така інформація надавалася частіше ніж один раз на місяць, підстав для стягнення з відповідача комісії суд не знаходить.

При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитним договором слідує, що у період з 02 листопада 2019 року до 01 березня 2021 року відповідачу була нараховована комісія за РО (розрахункове обслуговування) на загальну суму 6887 грн. 52 коп. і на її погашення були зараховані кошти в сумі 1721 грн. 88 коп., які відповідач вносив на погашення кредиту.

Таким чином, беручи до уваги те, що частина грошових коштів, внесених відповідачем за кредитним договором, зараховувалася також на погашення заборгованості за комісією, а також те, що відсотки за користування кредитом нараховувалися банком і поза межами визначеного договором строку кредитування, а тому суд знаходить підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № від 01 березня 2019 року в сумі 2968 грн. 36 коп. (4689 грн. 80 коп. (заборгованість за тілом кредиту + (0 грн. 44 коп. (заборгованість за відсотками, які нараховані в межах строку кредитування (до 01 березня 2021 року) - (1721 грн. 88 коп. (сплачені відповідачем кошти, які були зараховані як сплата комісії), у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 35625014) заборгованість за кредитним договором № від 01 березня 2019 року в сумі 2968 грн. 36 коп. та заборгованість за кредитом по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в межах кредитного договору № , у сумі 37386 грн. 25 коп, а всього 40354 грн. 61 коп. (сорок тисяч триста п`ятдесят чотири грн. 61 коп.).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2586 грн. 52 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 583 грн. 20 коп. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя