ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/9455/23

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/424/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

заявник: Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради,

заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

особа, щодо якої розглядається справа: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2023 року у справі за заявою Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визначення строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки над недієздатним,

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду 13 год. 00 хв.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради (далі Департамент) звернувся із заявою, в якій, уточнивши заявлені вимоги, просив визначити строк дії рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 серпня 1988 року у справі № 2-1113 про визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановивши його у 2 роки з дня набрання новим рішенням законної сили, встановити опіку над недієздатним ОСОБА_2 та призначити ОСОБА_1 його опікуном.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Нарсуду Новозаводського району м. Чернігова від 30 серпня 1988 року громадянина ОСОБА_2 визнано недієздатним. Рішенням виконкому Новозаводської районної ради м. Чернігова від 27 листопада 2000 року опікуном над недієздатним ОСОБА_2 було призначено його батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У листопаді 2023 року до Департаменту звернулася ОСОБА_1 з проханням призначити її опікуном над недієздатним братом.

Представник заявника указував на те, що рішенням Нарсуду Новозаводського району м. Чернігова від 30 серпня 1988 року не визначено строку його дії, а відповідно до положень ч. 6 ст. 300 ЦПК України (у редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року) строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом і не може перевищувати двох років, у зв`язку з чим виникли підстави для звернення до суду з даною заявою.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2023 року у задоволенні заяви Департаменту соціальної політики ЧМР про визначення строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки над недієздатним відмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду від 30 серпня 1988 року, яким ОСОБА_2 визнано недієздатним, в силу норм процесуального закону, які діяли на час його ухвалення, не передбачало встановлення строку його дії, тобто, не було обмежено у часі. Відповідно до Закону № 2147-VII, яким внесено зміни до ЦПК України і який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, визнання фізичної особи недієздатною допускається лише на певний строк, тобто дія такого рішення суду обмежена у часі і не може бути безстроковою.

Скаржник посилається на те, що чинний ЦПК України не містить конкретного механізму приведення судових рішень про визнання фізичної особи недієздатною, дію яких не обмежено у часі, у відповідність до нового законодавства, а також не містить норм, відповідно до яких судові рішення про визнання фізичних осіб недієздатними, що ухвалені до внесення відповідних змін та на час внесення таких змін і пізніше діють більше 2-х років, втрачають законну силу без інших судових рішень в силу ч. 6 ст. 300 ЦПК України.

Указує, що на необхідності обмеження дії судових рішень про визнання фізичних осіб недієздатними у часі наголошував Європейський Суд з прав людини, указуючи на те, що визнання особи за рішенням суду недієздатною на невизначений термін становить серйозне втручання у приватне життя такої особи. Отже, з метою недопущення серйозного втручання у приватне життя недієздатного ОСОБА_2 . Департамент звернувся до суду з відповідною заявою, яка не є клопотанням про продовження строку дії рішення суду про визнання особи недієздатною, оскільки строк дії зазначеного рішення суду не закінчився і не закінчується у якийсь певний час.

Заінтересованою особою та представником особи, щодо якої розглядається справа, відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника Департаменту, заінтересованої особи та представника особи, щодо якої розглядається справа, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви Департаменту, суд першої інстанції виходив з того, що зазначення законодавцем терміну «строк дії рішення» в ч. 6-9 ст. 300 ЦПК України має узагальнений характер, і за наслідком розгляду клопотання про його продовження визначається не строк дії судового рішення, яким попередньо визнавалась особа недієздатною, а саме строк дії нового рішення про визнання особи недієздатною.

Районний суд указав на те, що з моменту ухвалення Нарсудом Новозаводського району м. Чернігова рішення від 30 серпня 1988 року, яким ОСОБА_2 було визнано недієздатним, питання наявності існування підстав для продовження позбавлення його дієздатності ані опікуном, ані представником Департаменту не ставилося. Суд констатував, що ефективний нагляд за ОСОБА_2 щодо стану його психічного здоров`я в період з 30 серпня 1988 року по дату ухвалення судового рішення, тобто більше 25 років, не здійснювався, що підтверджується відсутністю висновку судово-психіатричного експерта. Доказів протилежного представник заявника в ході судового розгляду не надав. Доводи Департаменту про те, що судове рішення, яким ОСОБА_2 визнано недієздатним, є чинним і не скасованим, а тому факт його недієздатності не потребує окремого доказування з огляду на зміни чинного законодавства, є непереконливими.

Суд першої інстанції зазначив також про те, що неможливо пересвідчитись у наявності/відсутності динаміки зміни психічного здоров`я ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю клопотань представника заявника про проведення судово-психіатричної експертизи. Наведене зумовлює висновок про неможливість ухвалення рішення про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною та призначення ОСОБА_1 опікуном.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7). З 28 листопада 1991 року його зареєстрованим місцем проживання є: АДРЕСА_1 (а.с. 7 зворот, 10).

Рішенням Нарсуду Новозаводського району м. Чернігова від 30 серпня 1988 року ОСОБА_2 , 1964 року народження, визнано недієздатним (а.с. 6).

Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної ради м. Чернігова від 27 листопада 2000 року № 202 у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , яка була опікуном над недієздатним сином, призначено ОСОБА_3 , який мешкає по АДРЕСА_1 , опікуном над недієздатним сином ОСОБА_2 , 1964 року народження, який проживає за цією ж адресою (а.с. 11).

Опікун ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12).

08 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту соціальної політики ЧМР із заявою про призначення її опікуном над братом, ОСОБА_2 , який визнаний судом недієздатним (а.с. 44).

15 листопада 2023 року Департамент скерував до Новозаводського районного суду м. Чернігова подання про призначення опікуна, в якому просив призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 57-58).

Чоловік заінтересованої особи ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6 надали письмові згоди щодо призначення ОСОБА_1 опікуном над її братом, ОСОБА_2 (а.с. 65, 69).

Відповідно до характеристики, наданої Киїнським сільським головою, ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 у домогосподарстві чоловіка. В сільську раду від родичів, жителів села скарг на її недостойну поведінку не надходило (а.с. 62). Разом з ОСОБА_1 за вищезазначеною адресою зареєстровані та проживають: її чоловік, ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , онук ОСОБА_7 та онука ОСОБА_8 , невістка ОСОБА_9 проживає без реєстрації, що підтверджується довідкою відділу «ЦНАП» Киїнської сільської ради від 14 червня 2024 року (а.с. 186).

Актом-5 від 23 травня 2024 року перевірки умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що стосунки у сім`ї, умови проживання та санітарно-гігієнічні норми є задовільними (а.с. 187).

Відповідно до наявного у трудовій книжці запису ОСОБА_1 з 15 жовтня 2003 року не працює (а.с. 59).

ОСОБА_1 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, що підтверджується довідками відповідних медичних установ (а.с. 78, 79).

За даними Чернігівського районного центру «ПМСД» ОСОБА_1 та члени її сім`ї в контакті з інфекційними хворими за останні 3 тижні не перебували (а.с. 190-195).

З витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 12 червня 2024 року на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 196).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстроване право власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 не значиться (а.с. 201-205). Право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та житловий будинок по АДРЕСА_2 також не зареєстровано (а.с. 206-207).

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 250 від 23 травня 2024 року, проведеної на виконання ухвали Чернігівського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року, у ОСОБА_2 має місце психічний розлад у формі помірної розумової відсталості (F71за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). У ОСОБА_2 на теперішній час виявлений хронічний, стійкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості, внаслідок якого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним (а.с. 162-164).

Звернувшись із заявою про визначення строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки над недієздатним, Департамент просив визначити відповідно до положень ст. 300 ЦПК України строк дії рішення Нарсуду Новозаводського району м. Чернігова від 30 серпня 1988 року про визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановивши його у 2 роки, посилаючись на зміни у законодавстві, якими встановлений періодичний судовий контроль за наявністю (продовженням) існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності. Також Департамент просив встановити опіку над недієздатним та призначити його опікуном ОСОБА_1 , оскільки остання має можливість виконувати обов`язки опікуна.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно з ч. 1, 6, 7 ст. 300 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного ч. 6 цієї статті.

За змістом ч. 8 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому ст. 299 цього Кодексу (ч. 9 ст. 300 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, ЗУ «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини указав, що відповідно до національного законодавства саме опікун заявниці або орган опіки та піклування мали порушувати перед судом питання поновлення її цивільної дієздатності. Проте заяву опікуна було залишено без розгляду, оскільки опікун не з`явилася у судові засідання. Заявниця не мала процесуального статусу у цьому провадженні та не могла впливати на нього. У подальшому особиста заява заявниці щодо поновлення її цивільної дієздатності також не розглядалася, тому що ЦПК України не надає їй право подавати таку заяву. Водночас кодекс не вказує, що визнання недієздатності підлягає автоматичному судовому перегляду, а тривалість застосування такого заходу до заявниці не було обмежено у часі. Право звертатися до суду щодо перегляду рішення про визнання недієздатності є одним із найважливіших прав для відповідних осіб, адже у разі ініціювання такої процедури вона буде вирішальною для всіх прав і свобод, на які впливає визнання недієздатності. У цій справі не було доведено, що відповідні державні органи здійснювали ефективний нагляд за ситуацією заявниці, включаючи виконання обов`язків її опікуном, або що вони вживали необхідних заходів для захисту її інтересів (NATALIYA MIKHAYLENKO v. UKRAINE, № 49069/11, § 29, 37, 39, ЄСПЛ, 30 травня 2013 року).

Європейський суд з прав людини зазначив, що у справі «Наталія Михайленко проти України» встановлено, що відсутність можливості у недієздатної заявниці особисто звернутися із заявою про поновлення її дієздатності становила порушення її права на доступ до суду відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції. Факти цієї справи є аналогічними. Хоча у 2017 році після подання цієї заяви до Суду до законодавства було внесено зміни, не можна ігнорувати те, що заявниця була визнана недієздатною з 2009 року і, таким чином, відповідно до національного законодавства вона тривалий час була позбавлена безпосереднього доступу до суду для оскарження рішення про визнання її недієздатною. З огляду на тривалість і серйозність обмеження, яке вплинуло на багато аспектів життя заявниці, у тому числі її приватне та сімейне життя, Суд, як і у справі «Наталія Михайленко проти України», дійшов висновку, що обмеження права заявниці на доступ до суду не відповідало пункту 1 статті 6 Конвенції (GORBATYUK v. UKRAINE, № 1848/16, § 22, 23, ЄСПЛ, 07 листопада 2019 року).

Проаналізувавши наведені норми, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив про неможливість ухвалення рішення про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна без відповідного висновку судово-психіатричної експертизи щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_2 з огляду на час ухвалення судового рішення про визнання його недієздатним. Разом з тим, районний суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви Департаменту лише через відсутність клопотання заявника про призначення такої експертизи.

Поза увагою суду залишилось те, що питання про визнання фізичної особи недієздатною та призначення над нею опіки вирішується в порядку окремого провадження. За змістом ст. 294 ЦПК України, яка регламентує порядок розгляду справ в порядку окремого провадження, суд зобов`язаний вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Отже, законодавець у наведеній нормі чітко вказує, що положення стосовно змагальності та меж судового розгляду у справах окремого провадження не застосовується. Принцип змагальності може діяти при вирішенні справ окремого провадження, але, насамперед, реалізується у правах заявника. Так, заявник має право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, доводити суду свої вимоги, тощо. Аналіз процесуальної регламентації розгляду та вирішення справ окремого провадження дає змогу зробити висновок, що як заявники, так і заінтересовані особи не позбавлені змоги надавати докази в обґрунтування своєї позиції. Крім того, на відміну від позовного провадження, у справах окремого провадження суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Це положення є підставою для збирання доказів і посилює роль суду під час розгляду справ окремого провадження.

Виходячи зі специфіки збирання та подання доказів у справах окремого провадження та наявність у суду права з власної ініціативи витребувати необхідні докази, суд першої інстанції мав усі процесуальні повноваження призначити у справі судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_2 , проте, як свідчить протокол судового засідання, наведеного не здійснив. Таким чином, залишення без задоволення заяви Департаменту через ненадання заявником даних щодо стану психічного здоров`я особи та відсутність відповідного клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, не відповідає нормам ЦПК України, які визначають порядок розгляду судом справ в порядку окремого провадження.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року у цій справі призначено судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Проведення експертизи доручено Чернігівській Філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (м. Чернігів, вул. І. Мазепи, 3).

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1. Чи страждає на теперішній час ОСОБА_2 на психічне захворювання чи інший психічний розлад?

2. Чи може на теперішній час ОСОБА_2 через свій стан розуміти значення своїх дій та керувати ними?

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 250 від 23 травня 2024 року у ОСОБА_2 має місце психічний розлад у формі помірної розумової відсталості (F71за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). У ОСОБА_2 на теперішній час виявлений хронічний, стійкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості, внаслідок якого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що стан ОСОБА_2 , 1964 року народження, з часу визнання його недієздатним не змінився, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для продовження строку дії рішення Нарсуду Новозаводського району м. Чернігова від 30 серпня 1988 року у справі № 2-1113 строком на два роки.

Відповідно до ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

За змістом ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 62 цього Кодексу опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Частинами 4, 5 ст. 63, ч. 1 ст. 67 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Таким чином, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Колегія суддів виходить з того, що, вирішуючи питання про призначення повнолітній особі опіки або піклувальника, суд не діє самостійно. Орган опіки та піклування зобов`язаний подати до суду висновок про необхідність встановлення опіки та піклування щодо повнолітньої особи.

Документами, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна є довідки про стан здоров`я майбутнього опікуна, довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку, акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки, довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.

Частиною 1 ст. 300 ЦПК України визначено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

З аналізу положень ч. 1 ст. 60 ЦК України та ч. 1 ст. 300 ЦПК України можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17.

Наявні у справі на час апеляційного розгляду письмові докази повністю підтверджують можливість ОСОБА_1 виконувати обов`язки опікуна над недієздатним братом, ОСОБА_2 . Обмежень, встановлених приписами ст. 63 ЦК України та п. 3.2 Правил опіки та піклування, які можуть бути перешкодою для призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної особи, апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви Департаменту про визначення строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки над недієздатним, у зв`язку з чим апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Заява Департаменту слід задовольнити, продовживши строк дії рішення суду, яким визнано ОСОБА_2 недієздатним, на два роки та призначивши ОСОБА_1 опікуном недієздатного.

За змістом ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 УЦПК України).

Судово-психіатричну експертизу у цій справі проведено Чернігівською філією судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України». Згідно з листом керівника філії від 27 травня 2024 року (а.с. 159-160) експертами при проведенні експертизи відносно ОСОБА_2 було затрачено 6 експертогодин, і загальна вартість експертизи становить 6 180,36 грн, які керівник філії просив відшкодувати на користь експертної установи.

Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Здійснюючи розширене тлумачення застосування ч. 2 ст. 299 ЦПК України, Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 637/909/21 дійшов висновку, що на рахунок держави у справах окремого провадження про визнання фізичної особи недієздатною відносяться всі судові витрати як судовий збір, так і витрати, пов`язані з розглядом справи, що узгоджується з правилом, яке сформульоване в ч. 1 ст. 133 ЦПК України.

Колегія суддів враховує, що ч. 3 ст. 133 ЦПК України містить перелік виключно витрат, пов`язаних із розглядом справи, натомість у ч. 2 ст. 299 ЦПК України йдеться саме про судові витрати, до складу яких, окрім судового збору належать також витрати, пов`язані з проведенням експертизи. Таким чином, витрати на проведення судово-психіатричної експертизи у даній справі відносно ОСОБА_2 належить віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 299, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2023 року скасувати.

Заяву Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визначення строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки над недієздатним задовольнити.

Продовжити строк дії рішення Нарсуду Новозаводського району м. Чернігова від 30 серпня 1988 року у справі № 2-1113 про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , недієздатним, на строк два роки від дня набрання цією постановою законної сили.

Встановити над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опіку та призначити йому опікуна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи, віднести на рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2024 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко