Номер провадження 2/754/2920/24
Справа №755/613/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючої судді Гринчак О.І.,

за участю секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 101437,80 грн, з яких 20000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 81437,80 грн - заборгованість за відсотками.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.02.2022 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику № 2957102 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку ст. 12 Закону України «про електронну комерцію».

23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-25/23, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 23.05.2023 до договору факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023 ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 101437,80 грн.

Також позивач в позовній заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі.

Відзив на позовну заяву

Відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, що викладені в позовній заяві, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, вказуючи, що матеріалами справи не підтверджено укладення ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту.

Кредитний договір № 2957102 від 18.02.2022 не містить інформації про підписання ТОВ «Лінеура Україна» з використанням засобу електронного цифрового підпису чи одноразового ідентифікатора.

Представник відповідача вказує, що оригінали електронних доказів суду надані не були, а також, що на підтвердження укладення кредитного договору № 2957102 від 18.02.2022 позивач не надав докази, що зазначений в договорі одноразовий ідентифікатор «К409» був направлений ТОВ «Лінеура Україна» на номер телефону чи електронну пошту ОСОБА_1

Представник відповідача стверджує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів за кредитним договором - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Рух справи

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд Деснянського районного суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11 червня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У судове засідання 20.06.2024 учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

18.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2957102, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту - кредит, сума кредиту (загальний розмір) складає 20000,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % у день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього договору. Знижена процентна ставка становить 0,60 % у день та застосовується на умовах, визначених договором. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на весь строк кредиту 0,00 % річних (п. 1.1. - 1.4.2, 1.5.1 договору).

За змістом п. 2.1, 2.2 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на реквізити платіжної картки НОМЕР_1 .

23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-25/23, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Позивачем надано першу і останню нечитабельну копію реєстру боржників № 1 до договору факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023, а також непідписаний та не засвідчений печатками обох сторін витяг з реєстру боржників від 23.05.2023 до договору факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023, в якому вказано, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2957102 від 18.02.2022, в загальному розмірі 101437,80 грн: 20000,00 грн сума основного боргу, 81437,80 грн сума нарахованих відсотків.

Норми права та мотиви суду

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України).

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Наданий реєстр боржників № 1 є нечитабельним, містить лише перший і останній аркуші, та достовірно встановити, що позивачу було передано право вимоги саме за кредитними зобов`язаннями відповідача із нього неможливо.

Витяг з реєстру боржників до договору факторингу не підписано та не засвідчено печатками другої сторони (клієнта за договором факторингу). Фактично доданий витяг є документом, що надрукований та підписаний представником позивача, що не є ідентичним копії оригінального документа.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переходу права вимоги за договором № 2957102 від 18.02.2022 від ТОВ «Лінеура України» до позивача за договором факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З вищевикладеного випливає, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц, від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц.

Разом із тим, суд зауважує, що ні під час звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи, позивач не надав доказів на підтвердження зарахування відповідачу коштів за договором № 2957102 від 18.02.2022 (первинних бухгалтерських документів).

Лист ТОВ «Лінеура України» від 23.05.2023 про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладання договору № 2957102 від 18.02.2022 не є доказом фактичного перерахування коштів відповідачу у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а має інформативний характер для самого позивача.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить підпису особи, яка його здійснила (підпис та печатка представника ТОВ «Лінеура України» містяться на окремому аркуші) та є внутрішніми документами фінансової установи, а також не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такий розрахунок не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, такий розрахунок не підтверджує наявності заборгованості відповідача за договором № 2957102 від 18.02.2022.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17.

Слід зауважити, що позивач у позовній заяві не зазначав про те, що певні докази не можуть бути подані у встановлений законом строк з об`єктивних причин (як це передбачено ч. 4 ст. 83 ЦПК України) та на підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України не звертався до суду з клопотанням про витребування доказів.

Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18.

Таким чином, жодних належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, а також переходу прав вимоги до відповідача, матеріали справи не містять, а відтак позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостівідмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса: Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2024.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК