печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2024 р.

Печерський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Головко Ю. Г.,

за участі секретаря судових засідань Мхітарян М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву адвоката Постельги Ірини Володимирівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України про поновлення на роботі.

05.06.2024 до суду надійшла заява адвоката Постельги І. В. про забезпечення позову, яка передана судді 17.06.2024, у якій представник позивача просить суд забезпечити позов шляхом покладення обов`язку на Державне агентство лісових ресурсів України утриматися від вчинення подальших дій з оформлення звільнення позивача, що випливають з оспорюваного наказу № 86-к від 27.05.2024, до винесення остаточного рішення у даній справі.

Заява обґрунтована тим, що у 11.12.2020 Державним агентством лісових ресурсів України укладено контракт з ОСОБА_1 про призначення позивача на посаду директора Державного підприємства «Лиманське лісове господарство» Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства терміном з 15.12.2020 по 14.12.2025.

Наказом голови Державного агентства лісових ресурсів України від 27.05.2024 № 86-к припинено трудовий договір та звільнено з посади позивача в перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зважаючи, що наказом голови Державного агентства лісових ресурсів України від 27.05.2024 № 86-к припинено трудових договір та звільнено з посади позивача в перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, але на час подання позову позивач перебуває у відпустці по тимчасовій непрацездатності, а подальші незаконні дії відповідача, які можуть настати після її закінчення.

Заявник вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, оскільки між сторонами дійсно виник спір до вирішення якого, у разі не забезпечення позову, може бути порушено права заявника (позивача за позовом).

Відповідно до частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Якщо колишнього працівника необхідно поновити за рішенням суду на роботі, а на його посаді вже працює інший працівник, то судове рішення про поновлення все одно підлягає виконанню. КЗпП України не виключає можливості поновлення на роботі працівника, у разі прийняття на посаду, яку він обіймав, іншого працівника. В такому разі працівник, якого було незаконно звільнено, має бути поновлений на роботі, а працівник, якого було прийнято на роботу на відповідну посаду, підлягає переведенню на іншу посаду, а якщо цього зробити неможливо - то такий працівник підлягає звільненню у порядку, що визначений КЗпП України.

З огляду на вказані норми матеріального права, реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання незаконним і скасування наказу голови Державного агентства лісових ресурсів України № 86-к від 27.05.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » згідно з п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, в разі незабезпечення позову у спосіб, який просить застосувати ОСОБА_1 , немає. Порядок відновлення трудових прав ОСОБА_1 у разі ухвалення судом рішення про поновлення його на роботі передбачено Законом.

Судом враховується, що відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Постельги Ірини Володимирівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України про поновлення на роботі, залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. Г. Головко