Справа № 454/3915/23 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/3668/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Лучук Тараса Володимировича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИЛА:

06.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», з участю третьої особи приватного нотаріуса Лучук Т.В.про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування вимог зазначив, що з додатку «ДІЯ» він дізнався, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження від 20.05.2021 ВП 65551460 на підставі виконавчого напису нотаріуса від 06.04.2021, за реєстровим № 36750. Виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору № АG0032600 від 17.04.2019, укладеного між позивачем та ТОВ «ФК «Дінеро». Зазначає, що від відповідача не отримував жодних листів вимог, в тому числі щодо стягнення заборгованості в безспірному порядку. Згідно виконавчого напису борг складає 14 800 грн, з яких: 3500 грн заборгованість за тілом кредиту; 9800 грн заборгованість за відсотками та комісією; 1500 грн плата за вчинення виконавчого напису. Вказує на те, що нотаріус повинен був при вчинені виконавчого напису перевірити безспірність заборгованості та умови самого кредитного договору. Відповідач представив нотаріусу документи, які вказують на те, що заборгованість не є безспірною і не може вважатися обґрунтованою. Відповідач не надав нотаріусу оригінал договору, в тому числі нотаріально посвідченого. Також не було надано нотаріусу виписки по кредитному рахунку, як основного документа, що міг підтвердити суму заборгованості. Наголошує, що жодної вимоги, розрахунку заборгованості та самого виконавчого напису від відповідача він не отримував. В подальшому приватним виконавцем в період 13.09.2021 - 07.08.2023 з позивача стягнуто 14 800 грн, які в силу ст. 1212 ЦК України повинні бути стягнуті з відповідача. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6750 вчинений 06.04.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № АG0032600 від 17.04.2019 в сумі 14800 грн та стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» в користь позивача 14 800 грн безпідставно набутих коштів та понесені судові витрати.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6750 вчинений 06.04.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Лучук Т.В. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № АG0032600 від 17.04.2019 в сумі 14800 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в користь ОСОБА_1 1 073,60 грн судового збору та 3 000 грн витрат на правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 в частині відмови у задоволені позову.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що вказане рішення необхідно скасувати в частині відмови в стягненні безпідставно набутих коштів. Так, в межах виконавчою провадження приватним виконавцем за місцем його праці було стягнено 14 800 грн. Постановою приватного виконавця від 08.08.2023 виконавче провадження закінчене у зв`язку із повним виконанням оскаржуваного виконавчого напису. Даний факт не підлягає доведенню, оскільки відповідачем не спростовано. Правова підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача у сумі 14800 грн, внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису, відпала. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуте без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Враховуючи те, що судом визнано виконавчий напис приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно стягнені грошові кошти за виконавчим написом, як похідна вимога.

Просить скасувати рішення в частині відмови в стягненні безпідставно набутих коштів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 14800 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Судом установлено, що 06.04.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Лучук Т.В. за реєстровим № 6750 вчинено виконавчий напис щодо стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал», як правонаступника ТОВ «ФК «Дінеро», з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № АG0032600 від 17.04.2019, строк платежу за яким настав. Стягнення заборгованості проводиться за період 30.09.2019 по 05.04.2021, сума заборгованості складає 13300 грн, з яких: 3500 грн прострочена заборгованість; 9800 грн заборгованість за відсотками та комісією. За вчинення виконавчого напису стягнуто плату 1500 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 14800 грн.

Із копії постанови приватного виконавця Григорчук П.В. від 08.08.2023 встановлено, що такою закрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 6750 від 06.04.2021 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 14 800 грн у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі.

Заборгованість за спірним виконавчим написом виникла внаслідок укладення кредитного договору №АG0032600 від 17.04.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» і позивачем.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в стягненні з відповідача безпідставно набутих коштів в розмірі 14 800 грн, суд першої інстанції виходив з того, що підстава, на якій відповідачем набуто кошти позивача, в даний час не може вважатись такою, що відпала, так як рішення суду за вимогою позивача щодо визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не набрало законної сили, а відтак дана вимога щодо стягнення безпідставно набутих коштів є передчасною та задоволенню не підлягає.

Однак, з таким висновком колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Оскільки у розглядуваній справі виконавчий напис, вчинений 06.04.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Лучук Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 6750, за яким стягнуто 14800 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала.

За таких обставин, відповідно до приписів статті 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20.

Виходячи з вищенаведеного, висновки районного суду в частині відмови у задоволені позову є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.

При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що в оскаржуваній частині суд першої інстанції не врахував висновків про застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України, викладених у вище зазначених постановах Верховного Суду, що є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині з прийняттям нового рішення про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені вимог в частині стягнення безпідставно набутих коштів не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про стягнення безпідставно набутих коштів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2023 року в частині відмови у стягненні з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів в сумі 14 800,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) безпідставно набуті кошти в сумі 14 800,00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст складено: 10.04.2024

Головуючий

Судді