Справа № 161/7007/24
Провадження № 2/161/2549/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ленічевої Н.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі позивач, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач, ОСОБА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.12.2021 о 17 год 03 хв у м.Луцьк, вул. Чорновола, 17, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді не врахував обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки Fiat Tipo, н.з. НОМЕР_2 , який рухався на зустріч, чим порушено вимоги п. 13.3 ПДР України, що кваліфіковано за ст.124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2022 року №161/23463/21, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Позивач зазначає, що транспортний засіб потерпілого Fiat Tipo, н.з. НОМЕР_2 , був застрахований у нього за договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів.

За заявою потерпілого, позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 158 077,50 грн., з яких 130 000,00 грн., в порядку регресу, відшкодував страховик відповідача.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив в порядку регресу решту страхового відшкодування, позивач просить суд стягнути з нього 28 077,50 грн.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив. Узагальнені доводи відповідача зводяться до недоведення позивачем обґрунтованості розміру завданої шкоди. Відповідач вважає, що розмір цих збитків мав підтверджуватися первинними документами, зокрема платіжними дорученнями, актами виконаних робіт. Також вважає, що в даному випадку мала бути складений звіт про оцінку завданого збитку, або висновок експерта. Крім того, вказує, що його не було повідомлено про огляд транспортного засобу.

У відповіді на відзив позивач фактично повторив доводи свого позову.

В судове засідання позивач свого представника не направив, але у позові просив суд розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Третя особа письмових пояснень на позов не подавала, свого представника у судове засідання не направила.

Заслухавши присутнього представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.12.2021 о 17 год 03 хв у м.Луцьк, вул. Чорновола, 17, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді не врахував обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки Fiat Tipo, н.з. НОМЕР_2 , який рухався на зустріч, чим порушено вимоги п. 13.3 ПДР України, що кваліфіковано за ст.124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2022 року №161/23463/21, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.14).

Позивач зазначає, що транспортний засіб потерпілого Fiat Tipo, н.з. НОМЕР_2 , був застрахований у нього за договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів.

За заявою потерпілого, позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 158 077,50 грн., з яких 130 000,00 грн., в порядку регресу, відшкодував страховик відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ПрАТ «СГ «ТАС») (а.с.15-31).

На письмову претензію позивача про повернення решти коштів 28 077,50 грн. відповідач відповів відмовою (а.с.32-33).

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Оскільки позивач, як страховик за договором добровільного страхування транспортного засобу, відшкодував потерпілому шкоду, він має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як винуватця ДТП.

Розмір завданої шкоди був належний чином підтверджений рахунками на оплату від 04-05 січня 2022 року ТОВ «Ніко-Захід», які містять у собі детальний перелік запасних частин, витратних матеріалів та робіт та відповідачем не спростований.

Чинним цивільним законодавством не встановлено обов`язку для потерпілого, чи страховика, доводити розмір матеріальної шкоди саме звітом про оцінку, або висновком експерта, як стверджує відповідач. Суд зазначає, що надані стороною позивача рахунки СТО з детальним описом запчастин, витратних матеріалів та робіт, є належними та допустимими доказами, за відсутності інших об`єктивних доказів.

Суд підкреслює, що згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на відповідача, який заперечує розмір матеріального збитку, заявленого позивачем і підтверджений його доказами, лежить тягар доказування помилковості такого розміру чи його необґрунтованості.

Тобто, стверджуючи про неналежність наданих позивачем рахунків, як доказів розміру завданої шкоди, відповідач не клопотав про проведення у справі транспортної-товарознавчої експертизи, хоча у матеріалах справи було достатньо матеріалів для її проведення, зокрема протокол огляду транспортного засобу, фотографії пошкодженого автомобіля, а також калькуляція у вигляді рахунків ТОВ «Ніко-Захід».

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач, як страховик, відшкодував потерпілому матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП, винуватцем якої відповідач, залишок цього відшкодування у розмірі 28 077,00 грн. слід стягнути з відповідача в порядку регресу, тобто, задовольнивши позов повністю.

У зв`язку із повним задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст. 268 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» завдані збитки в порядку регресу в розмірі 28077 (двадцять вісім тисяч сімдесят сім) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 27 червня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк