Справа № 527/967/24
провадження № 2-з/527/10/24
УХВАЛА

10 квітня 2024 року м. Глобине

Суддя Глобинського районного суду Полтавської області Левицька Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви, ім`я фізичних осіб, які можуть отримати статус учасника справи:

інша особа - ОСОБА_3 ;

відповідачі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

третя особа ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2024 року представник заявника ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

В обґрунтування заяви представник зазначив, що 27.12.2021 між ОСОБА_1 , як позикодавцем та ОСОБА_4 , як позичальником, було укладено Договір позики № 2 Т, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти на певний строк, по закінченню якого зобов`язався повернути їх позикодавцю. 27.12.2021 ОСОБА_1 було передано ОСОБА_4 на виконання вказаного договору 136612,00 грн, що на дату передання становило еквівалент 5000,00 доларів США. Остаточний розрахунок за договором мав бути здійснений не пізніше 27.12.2023 року. 08.01.2022 між ОСОБА_3 , як позикодавцем та ОСОБА_4 , як позичальником, було укладено Договір позики № 5 Т, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти на певний строк, по закінченню якого зобов`язався повернути їх позикодавцю. 08.01.2022 ОСОБА_3 було передано ОСОБА_4 на виконання вказаного договору 207150,00 грн, що на дату передання становило еквівалент 7500,00 доларів США. Остаточний розрахунок за договором мав бути здійснений не пізніше 08.01.2024 року. Вищевказані кошти ОСОБА_4 було отримано на розвиток власного фермерського господарства. ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 у період з 18 жовтня 2008 року по 24 червня 2022 року. З початку 2024 року ОСОБА_4 почав переоформляти належне йому нерухоме майно на дочку ОСОБА_5 та сина ОСОБА_7 для уникнення звернення стягнення на майно. 14.02.2024 року Глобинським районним судом Полтавської області було відкрито провадження у справі № 527/381/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення коштів за Договором позики № 2 Т від 27.12.2021 року. 08.02.2024 року Глобинським районним судом Полтавської області було відкрито провадження у справі № 527/379/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення коштів за Договором позики № 5 Т від 27.12.2021 року. Після настання строку повернення коштів та після подання позовів до суду, ОСОБА_4 основну частину нерухомого майна відчужив на членів власної родини, а також відчужив корпоративні права на вказане фермерське господарство. Вищевказані дії ОСОБА_4 вказують на їх завчасну спланованість та злочинну мету унеможливлення виконання численних рішень суду, які будуть прийняті за позовами позикодавців. 30.01.2024 року ОСОБА_4 уклав три договори дарування, на підставі яких начебто подарував своїй дочці ОСОБА_5 наступні об`єкті нерухомого майна: об`єкт будівництва, будівлю телятника літ. А, АДРЕСА_1 ; об`єкт будівництва, будівлю корівника літ. А, АДРЕСА_1 ; об`єкт будівництва, будівлю гусятника, АДРЕСА_1 . Вказані правочини укладені з єдиною метою зміни юридичного власника нерухомого майна для запобігання звернення стягнення на нього, отже всі три договори по своїй суті є фраудаторними правочинами, оскільки вчинені на шкоду кредиторів. Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 мають намір подати позов про визнання недійсними трьох договорів дарування від 30.01.2024 та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення відчуженого майна боржнику. З метою забезпечення реального виконання рішення суду та запобігання наступного відчуження подружжям ОСОБА_8 належного їм майна є всі правові підстави для накладення арешту на нерухоме майно.

Посилаючись на викладене, представник заявника просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне нерухоме майно:

-об`єкт будівництва, будівлю телятника літ. А, АДРЕСА_1 (рнонм: 020);

-об`єкт будівництва, будівлю корівника літ. А, АДРЕСА_1 (рнонм: 020);

-об`єкт будівництва, будівлю гусятника, АДРЕСА_1 (рнонм: 020).

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про забезпечення позову суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Враховуючи роз`яснення викладені в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову, представник заявника зазначає, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договори позики, які останнім не виконані, тому ОСОБА_4 з метою унеможливлення виконання численних рішень суду, які будуть прийняті за позовами позикодавців відчужив частину належного йому майна шляхом його дарування доньці ОСОБА_5 . Всі три договори по своїй суті є фраудаторними правочинами, оскільки вчинені на шкоду кредиторів. Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 мають намір подати позов про визнання недійсними трьох договорів дарування від 30.01.2024.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд встановив наступне.

27.12.2021 між ОСОБА_1 , як позикодавцем та ОСОБА_4 , як позичальником було укладено Договір позики № 2 Т, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти на певний строк, по закінченню якого зобов`язався повернути їх позикодавцю. 27.12.2021 ОСОБА_1 було передано ОСОБА_4 на виконання вказаного договору 136612,00 грн, що на дату передання становило еквівалент 5000,00 доларів США. Остаточний розрахунок за договором мав бути здійснений не пізніше 27.12.2023 року.

14.02.2024 року Глобинським районним судом Полтавської області було відкрито провадження у справі № 527/381/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення коштів за Договором позики № 2 Т від 27.12.2021 року.

08.01.2022 між ОСОБА_3 , як позикодавцем та ОСОБА_4 , як позичальником було укладено Договір позики № 5 Т, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти на певний строк, по закінченню якого зобов`язався повернути їх позикодавцю. 08.01.2022 ОСОБА_3 було передано ОСОБА_4 на виконання вказаного договору 207150,00 грн, що на дату передання становило еквівалент 7500,00 доларів США. Остаточний розрахунок за договором мав бути здійснений не пізніше 08.01.2024 року.

08.02.2024 року Глобинським районним судом Полтавської області було відкрито провадження у справі № 527/379/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення коштів за Договором позики № 5 Т від 27.12.2021 року.

Із заяви представника вбачається, що він просить суд накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 на підставі договорів дарування, посвідчених 30.01.2024 року.

Представник заявника, зазначає, що всі три договори по своїй суті є фраудаторними правочинами, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають намір подати позов про визнання їх недійсними.

Критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості; майно відчужено на підставі безвідплатного правочину; майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Аналогічний висновок також наведений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 754/2450/18.

Як встановлено судом, договори дарування майна, на яке просить накласти арешти представник заявника укладено 30.01.2024 року, проте провадження у цивільних справах про стягнення боргу за вказаними договорами було відкрито 14.02.2024 року та 08.02.2024 року, тобто до відкриття провадження у справах, отже до того, як між сторонами виник спір стосовно повернення коштів за договорами позики.

За вказаних обставин, суд констатує те, що наклавши арешт на майно, суд фактично та передчасно встановить факт того, що договори дарування є фраудаторними, проте вказана обставина підлягає встановленню під час розгляду судом справи по суті.

Крім того, зі змісту Договорів позики слідує, що в Додатках 2 до них, зазначено опис майна, що забезпечує виконання договорів позики, отже не спростовано тієї обставини, що борг не можливо задовольнити за рахунок заставного майна.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України,суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Суддя Т. В. Левицька