ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4505/23 Номер провадження 22-ц/814/3175/24Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 18 червня 2024 року, постановлене суддею Материнко М.О. (повний текст складено 24 червня 2024 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з заробітної плати,

в с т а н о в и в:

24.05.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з заробітної плати за період із 09.03.2023 по 29.03.2023 у розмірі 22322,55 грн., а також судових витрат, що складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 12616,12 грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що із 22.02.2021 працював на посаді заступника директора макрорегіонального управління - керівника напрямку з юридичної роботи напрямку «Credit Collection» Центрального макрорегіонального управління АТ КБ «ПриватБанк» та наказом від 09.09.2021 звільнений з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2021, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 (справа №554/10546/21), наказ про звільнення із виправленнями до нього скасовано, а його, ОСОБА_1 , поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того додатковим рішення від 17.06.2022 у справі №554/3780/21 стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, із розрахунку середньої заробітної плати у розмірі 1245,33 грн.

Наказом відповідача від 08.03.2023 №Е.28.0.0.0/1-6718463 його поновлено на роботі. Проте такий наказ він отримав засобами поштового зв`язку лише 20.03.2023 номер відправлення 080, і тільки 30.03.2023 відповідач фактично допустив його до роботи.

Таким чином позивачу з вини відповідача протиправно не оплачено 15 робочих днів - 9, 10, 13-24, 27-29 березня 2023 року. Із метою захисту порушеного права, враховуючи обставини установлені судовими рішеннями у справі №554/10546/21, просить постановити до стягнення з відповідача на його користь заробітну плату, виходячи із розрахунку: 1488,17 грн. (1245,33 грн. + 19,5% видатків) х 15 дні, що дорівнює 22322,55 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 18.06.2024, із виправленнями, внесеними ухвалою суду від 24.06.2024, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період із 08.03.2023 по 29.03.2023 включно у розмірі 19925,28 грн. без утримання із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів при її виплаті, витрати за надання правничої допомоги у сумі 3500,00 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн., а всього 24 498,88 грн. без утримання із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати ОСОБА_1 в межах платежу за один місяць у розмірі 19925,28 грн. без утримання із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів при її виплаті.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що унаслідок протиправних дій відповідача, яким було штучно створено умови по не допуску позивача до виконання посадових обов`язків, останній був позбавлений права отримувати винагороду за працю. Тому за весь час вимушеного прогулу позивач, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій, має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

При визначенні розміру стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, районний суд керувався розрахунком: 1245,33 грн. (середня заробітна плата) х 16 робочих дні (8-10, 13-17, 20-29 березня 2023 року), без нарахованих податків і зборів.

Із рішенням районного суду не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що після набрання судовим рішенням у справі №554/10546/21 законної сили позивача було поновлено на роботі на підставі наказу №Е.28.0.0.0/1-6718463 від 08.03.2023. Копію такого наказу та повідомлення про поновлення на роботі було направлено позивачу засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення, а також через мобільний застосунок Viber 08.03.2023 за номером +84.

09.03.2023 відповідачем отримано заяву ОСОБА_1 про ознайомлення з наказом про поновлення на роботі та надання щорічної відпустки, на яку надано відповідь від 10.03.2023 №20.1.0.0.0/7-230309/16038, якою повідомлено про направлення йому наказу засобами поштового зв`язку та через мобільний застосунок Viber, роз`яснено необхідність оформлення заяви про надання відпустки у відповідності до внутрішніх документів банку із зазначенням дат початку та кінця відпустки. Додатково повідомлено, що відсутність позивача без поважних причин за адресою робочого місця: м.Полтава, вул.Великотирнівська,35/2 протягом графіку роботи вважатиметься прогулом.

20.03.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування робочих днів із 08.03.2023 по 20.03.2023, надання щорічної відпустки з 20.03.2023, на яку надано відповідь від 20.04.2023 за №20.1.0.0.0/7-230320/6464. За змістом такого листа позивачу повідомлено, що факт його перебування у трудових відносинах з банком із дати поновлення, 08.03.2023, не надає підстави для зарахування зазначених днів як робочих та відповідно нарахування заробітної плати.

Із підстав викладеного, вважає, що позивач був обізнаний про його поновлення на роботі з 08.03.2023 після отримання повідомлення та копії наказу у мобільному застосунку Viber та подав заяву про надання відпустки від 09.03.2023.

Наголошує, що із 09.03.2023 позивач не приступив до виконання трудових обов`язків та не з`явився на робочому місці, а відтак, не набув права на отримання заробітної плати за спірний період.

Зазначає, що висновок районного суду про стягнення на користь позивача середнього заробітку без утримання при виплаті податків і зборів суперечить встановленому рішеннями у справі №554/10546/21 розміру середньої заробітної плати, який обчислено відповідно до даних розрахункових листів із нарахованої заробітної плати.

При цьому, згідно зі сталою позицією Верховного Суду визначення у судовому рішенні суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без відрахування податків і зборів при його виплаті суперечить положенням Податкового кодексу України.

Посилаючись на висновок Верховного Суду, сформований у справах №320/2374/19 від 20.10.2022, №440/4314/21 від 06.10.2022, №755/12623/19 від 08.02.2022 доводить, що однією з обов`язкових складових умов для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути вина роботодавця, яка у цій справі не встановлена. Тоді як нарахування та виплата заробітної плати позивачу була здійснена за інформацією з табелю обліку робочого часу за дні, зараховані як відпрацьовані згідно з відмітками про реєстрацію початку та закінчення робочого дня. За дні, в які працівник не здійснив реєстрацію початку робочого дня, та відповідно не приступив до роботи, працівник не набув права на отримання заробітної плати.

Зазначає, що положення КЗпП України не містять вимог про обов`язкове негайне виконання рішень про стягнення заробітної плати за один місяць, яке підлягає застосуванню у справах про поновлення працівника на роботі.

Як на порушення норм процесуального закону указує на безпідставне не врахування районним судом відзиву відповідача на позовну заяву, який своєчасно, а саме, 26.07.2023 було направлено до суду.

Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення районний суд, використовуючи в якості преюдиційних фактів обставини, встановлені рішенням у справі №554/10546/21, залишив поза увагою, що при визначенні розміру середньоденної заробітної плати суд використовував нараховану заробітну плату до утримання з неї податків та зборів.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.09.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 09.09.2024.

24.09.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, сформований ним в системі «Електронний суд» 23.09.2024. У прохальній частині відзиву просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення- без змін, як законне та обґрунтоване, також просить стягнути з відповідача на його користь 15000,00 грн. судових витрат.

Із підстав, раніше викладених ним у позові, доводить незаконність його звільнення з посади, а також належність розрахунку розміру середньої заробітної плати, що склала 1245,33 грн., установлених у судовому рішенні, яке є преюдиціальним у цій справі.

Вважає, що районний суд, керуючись принципом «суд знає закони», надав належну оцінку обставинам справи та застосував норми матеріального права, якими вони врегульовані, у тому числі щодо здійснення стягнення без утримання податків та зборів при виплаті.

Указує на відсутність у справі доказів на підтвердження дотримання відповідачем вимог ст.29 КЗпП України та Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників АТ КБ «ПриватБанк» у частині забезпечення його конкретно визначеним робочим місцем, допоміжним технологічним обладнанням, інвентарем, робочими меблями, необхідними для виконання певного виду робіт, а відповідно не відбулося фактичного допуску його до виконання попередніх обов`язків на роботі. Також повідомляє, що після поновлення його на роботі відповідач був зобов`язаний забезпечити його необхідними доступами до програмних комплексів та локальних актів банку для забезпечення належної діяльності напрямку Credit Collection Центрального макрорегіонального управління АТ КБ «ПриватБанк» та виконання ним посадових обов`язків на посаді керівника такого напрямку.

Зазначає, що за даними служби кур`єрської доставки за даними накладної №U98 відправлення було вручено адресату 27.07.2023. Але у наявних матеріалах справи відсутній відзив відповідача на позовну заяву, а є тільки пояснення.

07.10.2024 відповідачем подано до суду додаткові пояснення, додатком до яких є копія відповіді ТОВ «Кур`єр України» на запит від 04.10.2024 №04/10/24.

21.10.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшло заперечення позивача на клопотання, сформоване в системі «Електронний суд» 19.10.2024, у прохальній частині якого просить відмовити відповідачу у задоволенні заявленого клопотання та врахування додаткових пояснень.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2021, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 02.02.2023 (справа №554/10546/21), позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано наказ від 09.09.2021 за №Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 28.09.2021 та поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ «ПриватБанк»; стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, з моменту його звільнення й до дня винесення рішення суду./а.с.6-11, 14-18/

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17.06.2022 (справа №554/3780/21) стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 98729,46 грн./а.с.12-13/

08.03.2023 директором дирекції, на виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.12.2021 у справі №554/10546/21, видано наказ №Е.28.0.0.0/1-6718463 «Про поновлення на роботі», яким: 1) скасовано дію наказу №Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 09.09.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ №Э.28.0.0.0/1-7444695 від 28.09.2021 «Про внесення змін до наказу №Э.DN-УВ-2021-7330754-п від 09.09.2021; 2) поновлено ОСОБА_1 (PL230981KAA) на попередній роботі в АТ КБ «ПриватБанк» на посаді «Заступник директора макрорегіонального управління - керівник напрямку з юридичної роботи», посадова підгрупа «Заступник директора макрорегіонального управління по регіону- керівник напрямку «Credit Collection» Центрального макрорегіонального управління з 01.10.2021; 3) забезпечити відправлення на адресу ОСОБА_1 завіреної копії наказу про поновлення та повідомлення про необхідність направити трудову книжку до банку для внесення запису про поновлення на роботі; 4) внести зміни до табелю поновленого працівника ОСОБА_1 та перерахувати кількість днів невикористаної щорічної відпустки з дня поновлення; 5) передати дані до Управління Пенсійного фонду України про поновлення на роботі ОСОБА_1 (PL230981KAA); 6) установлено робоче місце ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 у приміщенні банку, з графіком роботи №2 для ГО та Мідл-Офіс, а саме робочі дні: понеділок-п`ятниця; початок робочого дня - 8:30, закінчення робочого дня - 17:30, перерва на обід - одна година протягом робочого дня (може бути використана одним блоком в одну годину протягом робочого дня), вихідні дні: субота, неділя./а.с.21/

Копія такого наказу отримана ОСОБА_1 20.03.2023, що підтверджується його підписом у рекомендованому поштовому відправленні №080./а.с.22,23/

20.04.2023 датована претензія ОСОБА_1 адресована АТ КБ «ПриватБанк», за змістом якої повідомляє, що 20.03.2023 його було офіційно ознайомлено з наказом №Е.28.0.0.0/1-6718463 від 08.03.2023 про його поновлення на роботі та просить протабелювати і оплатити йому робочі дні вимушеного прогулу 08-10, 13-17, 20-24, 27-29 березня 2023 року./а.с.26/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що відповідач не виконав належним чином судове рішення про поновлення позивача на роботі та не забезпечив його фактичний допуск до виконання посадових обов`язків. Відтак, суд першої інстанції визнав, що позивач має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховував виходячи із розрахунку: 1245,33 грн. (середня заробітна плата) х 16 робочих дні (8-10, 13-17, 20-29 березня 2023 року), без нарахованих податків і зборів.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 КЗпП України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (частина восьма статті 235 КЗпП України та частина перша статті 65 Закону України «Про виконавче провадження»).

Поновлення працівника на роботі відбувається з дати звільнення працівника на підставі рішення суду, яким визнано таке звільнення незаконним, а не з дати винесення судом відповідного рішення.

Частиною першою статті 94 КЗпП України, статтею 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

За змістом сталої позиції Верховного Суду, зокрема, сформульованої у справі №138/529/17 від 13.11.2019, заробітна плата є винагородою за виконану працівником роботу, а тому факт виконання такої роботи, обумовленої трудовим договором, є предметом доказування у справі.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.12 ЦПК України). Принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню згідно вимог ст.ст.77-80 ЦПК України, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13 наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Проте пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Із огляду на викладені норми процесуального закону, установивши, що на виконання судового рішення відповідачем видано наказ №Е.28.0.0.0/1-6718463 від 08.03.2023 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, дані за яким передано до управління ПФУ, а також суперечливу поведінку позивача, який не вживав жодних заходів щодо виконання судового рішення та не приступив до виконання посадових обов`язків з власної вини, колегія суддів дійшла висновку, що заробітна плата за період із 09.03.2023 по 29.03.2023 йому не нараховувалася та не виплачувалася правомірно.

Посилання позивача на несвоєчасне отримання ним такого наказу, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як раніше наголошувалося, заробітна плата є винагородою за виконану працівником роботу. Доказів на підтвердження того, що позивач після ухвалення остаточного судового рішення, яке в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання, пред`явив його до примусового виконання в органи ДВС матеріали справи не містять, як і відомостей про направлення такого виконавчого документу до виконання відповідачу, а також, що останній не допустив позивача до виконання посадових обов`язків. Отже, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що він приступив або мав намір приступити до виконання посадових обов`язків після ухвалення остаточного судового рішення або після отримання наказу роботодавця. Тому нарахування та виплата заробітної плати позивачу була здійснена за інформацією з табелю обліку робочого часу за дні, зараховані як відпрацьовані згідно з відмітками про реєстрацію початку та закінчення робочого дня. За дні, в які працівник не здійснив реєстрацію початку робочого дня, та відповідно не приступив до роботи, працівник не набув права на отримання заробітної плати.

Відтак, сподівання позивача, що за період із 09.03.2023 по 29.03.2023 йому буде нарахована заробітна плата, не можна вважати легітимними очікуваннями, оскільки вони зумовлені особистим сприйняттям та помилковою оцінкою певних обставин. Тоді як обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги) (постанова Верховного Суду у справі №906/436/22 від 30.08.2023).

Наявність такого правового підґрунтя позивачем у спірних правовідносинах належним чином не обґрунтовано, а тому і підстав стверджувати про порушення легітимних очікувань у даному випадку немає, як і підстав для стягнення заборгованості з заробітної плати.

Інші доводи позивача не ґрунтуються на доказах, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з постановленням нового про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1610,40 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України,апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 18 червня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з заробітної плати - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1610,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.12.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак