ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6199/24 Справа № 932/3839/23 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди (суддя першої інстанції Самсонова В.В.)

В С Т А Н О В И В:

У квітні ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у сумі 50 000 грн.

Рішенням Красногврадійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився представник ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Міссон Д.В., та подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване та незаконне рішення у справі, зробивши помилкові висновки внаслідок неповного зясування обставин справи, вирішив спір з вибірковим, однобічним та неправильним застосуванням правової позиції Верховного Суду в аналогічних правовідносинах.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу діями чи бездіяльністю відповідача моральної шкоди позивачем до суду не надано, так само, як і доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між такими діями/бездіяльністю і завданою шкодою. Суд в оскаржуваному судовому рішенні фактично процитував наведені в позовній заяві підстави позову та доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди, не дослідивши фактичні обставини у справі на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, не встановивши в судовому засіданні наявність та доведеність позивачем підстав для стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_2 просив рішення Красногврадійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовитиу у повному обсязі.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13.ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 50 000 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (3028 х 100=302800), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.2021 року позивачем направлено на адресу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області запит на отримання публічної інформації, в якому просив надати інформацію про наявність на території Дніпровського району вільних земельних ділянок для садівництва і городництва з місцями їх розташуваннями. Відповідь надіслати за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року у справі №160/26946/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо несвоєчасного надання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 13.10.2021 року. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 13.10.2021. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розглянути запит ОСОБА_1 від 13.10.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території Дніпровського району вільних земельних ділянок для садівництва і городництва з місцями їх розташуваннями.

Ухвалюючі рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягуючи з ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 10000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем позивачу було завдано тривалі моральні страждання, спричинених порушенням його права на отримання публічної інформації.

Колегія суддів частково погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3 Конституції України).

Відповідно до ст. 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом норм Глави 82 ЦК України підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Згідно зі ст. 177, ч. 1 ст. 200 ЦК України інформація є одним із видів об`єктів цивільних прав і являє собоюбудь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» передбачено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Стаття 31 закріплює право на відшкодування завданої матеріальної чи моральної шкоди у разі порушення права на свободу інформації.

Дане право особи на отримання інформації щодо вільних земельних ділянок під забудову не обмежується адміністративно-територіальною одиницею розташування місця її реєстрації чи проживання, а поширюється на всю територію України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідними умовами для вирішення питання щодо відшкодування моральної шкоди є встановлення неправомірної бездіяльності органу, наявність шкоди та причинного зв`язку (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17).

Як роз`яснено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5,9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року у справі № 160/26946/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо несвоєчасного надання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 13.10.2021 року.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 13.10.2021.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розглянути запит ОСОБА_1 від 13.10.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території Дніпровського району вільних земельних ділянок для садівництва і городництва з місцями їх розташуваннями.

Згідно ч.4-5 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З наведеного вбачається, що не потребує доказування та обставина, що судом було визнано протиправною бездіяльність відповідача ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, щодо несвоєчасноного надання інформації за запитом позивача.

Суд першої інстанції встановивши, що відмова відповідача у наданні публічної інформації позивачу щодо вільних земельних ділянок визнана протиправною, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, однак судом першої інстанції не було належно вмотивовано визначену позивачу суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., апеляційний суд вважає, що у даному випадку сума є значно завищена, оскільки в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували душевні страждання позивача, принижені честі та гідності та тривалість часу на оскарження дій відповідача, проте апеляційний суд вважає, що сам факт визнання дій протиправними є достатньою підставою для стягнення моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

За таких обставин, оскаржуване рішення в частині стягнення моральної шкоди та судового збору підлягає зміні із зменщенням суми моральної шкоди з 10 000 гривень до 2000 гривень та із зменшення суми судового збору з 1073,60 грн. до 94,47 грн.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для відмови у задоволенні позову. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та яким надана відповідна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).,

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141,374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року змінити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь держави судовий збір у розмірі 94,47 грн.

Компенсувати Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області судовий збір за подання апеляційної скарги у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України у розмірі 1236,78 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта