Справа № 136/2077/24
провадження № 2/136/523/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Липовець, у загальному позовному провадженні, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частку нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі позивачі) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач), в якому просили:

- визнати за позивачами право власності по 1/3 частці, за кожним, житлового будинку - "А" (загальною площею - 80,2 кв.м., житловою площею - 39,5 кв.м.); прибудови - "а"; ганку; козирка; літньої кухні - "Б"; гаража - "Б1"; "вбиральні - "б"; сараю - "В"; сараю - "в"; сараю - "Е"; погребу з шиєю - "п/Е"; сараю - "Є"; огорожі - "№3"; воріт - "№4"; хвіртки - "№5"; криниці - "№6", що розташовані по АДРЕСА_1 , як членам колгоспного двору.

Позивачі обґрунтовують свій позов тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Попівка, Вінницького р-ну, ОСОБА_4 , який доводився їм батьком та чоловіком, відкрилася спадщина до складу якої увійшло право власності у відповідній частці на вищевказаний будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , який мав статус колгоспного двору. За життя ОСОБА_4 заповіту не складав, а відповідач після відкриття спадщини звернувся до нотаріуса із заявою про її прийняття. Однак оформити спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями не вдалося, з тих підстав, що він належав до спільної групи колгоспників і в ньому, крім ОСОБА_4 , також проживали його дружина та син - позивачі. Разом з тим, рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 30.07.2024 у справі №136/1276/24 за відповідачем, який також був сином ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/3 частку вищевказаного житлового будинку по спадкуванню за законом після смерті ОСОБА_4 таке рішення набрало законної сили 30.08.2024. Інші частки членів колгоспного двору залишилися не оформленими.

Ухвалою суду від 12.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні, визначено строк для подання відзиву.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, але у своїй письмовій заяві від 16.12.2024 позов визнав та просив про розгляд справи без нього.

У судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, а у своїй заяві просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позов просили задовольнити.

Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні за відсутності сторін.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20.12.1991 №105 засвідчено, що житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 . У матеріалах справи міститься технічний паспорт вказаного будинку з такими характеристиками: житлового будинку «А» (загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м.); прибудови «а»; ганку; козирка; літньої кухні - "Б"; гаража - "Б1"; вбиральні - "б"; сараю - "В"; сараю - "в"; сараю - "Е"; погребу з шиєю - "п/Е"; сараю - "Є"; огорожі - "№3"; воріт - "№4"; хвіртки - "№5"; криниці - "№6".

Згідно довідки КНП "Вінницьке ООБТІ" №153 від 17.05.2024 вбачається, що за матеріалами інвентаризаційної справи №161 станом на 31.12.2012 право власності на вищевказаний житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями та спорудами 20.12.1991 зареєстровано за колгоспним двором, головою є ОСОБА_4 .

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер в с. Попівка, Вінницька обл. і за життя заповіту не складав, а суд встановив, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , який доводився позивачам батьком та чоловіком, його спадщину, в силу ч. 1 ст. 1269 ЦК України та ч. 1 ст. 1270 ЦК України прийняв лише один син - відповідач, вчасно подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини батька, на що в силу ст. 1261 ЦК України позивач має на право, а позивачі від своїх часток у спадщині відмовилася.

Згідно з рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 30.07.2024 у справі №136/1276/24 за відповідачем, який також був сином ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/3 частку вищевказаного житлового будинку по спадкуванню за законом після смерті ОСОБА_4 таке рішення набрало законної сили 30.08.2024.

Інші частки членів колгоспного двору залишилися не оформленими, а позивачі претендують на 1/3 частку житлового будинку.

Суд встановив, що згідно довідки, виданої Липовецькою міською радою №09-17-01/13-60 від 13.05.2024 надано виписку з погосподарської книги №4 за 1991-1995 Попівської сільської Ради народних депутатів щодо домоволодіння по АДРЕСА_1 де вказано про спільну групу господарства станом на 15.04.1991 колгоспника: ОСОБА_2 - жінка; ОСОБА_4 - чоловік; ОСОБА_1 - син.

Згідно з п. п. "а" п. 6 постанови ВСУ право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні.

В силу приписів ч.ч. 1-2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно, ч.ч. 1-2 ст. 370 ЦК співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю, законом, рішенням суду.

З урахування того, що позивачі будучи сином та дружиною ОСОБА_4 входили до групи колгоспників господарства по АДРЕСА_1 , при цьому вони до 15.04.1991 не втратили права на частку в майні колгоспного двору, і відповідачем успадковано вже від ОСОБА_4 1/3 його частини, а тому частка кожного із позивачів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 становить по 1/3 його частини.

Разом з тим, відповідач визнав позов, а суд зауважує, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога: визнати за позивачами право власності по 1/3 частці, за кожним, житлового будинку - "А" (загальною площею - 80,2 кв.м., житловою площею - 39,5 кв.м.); прибудови - "а"; ганку; козирка; літньої кухні - "Б"; гаража - "Б1"; "вбиральні - "б"; сараю - "В"; сараю - "в"; сараю - "Е"; погребу з шиєю - "п/Е"; сараю - "Є"; огорожі - "№3"; воріт - "№4"; хвіртки - "№5"; криниці - "№6", що розташовані по АДРЕСА_1 , як членам колгоспного двору, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 200, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) про визнання права власності на 1/3 частку нерухомого майна - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/3 частці, за кожним, житлового будинку - "А" (загальною площею - 80,2 кв.м., житловою площею - 39,5 кв.м.); прибудови - "а"; ганку; козирка; літньої кухні - "Б"; гаража - "Б1"; "вбиральні - "б"; сараю - "В"; сараю - "в"; сараю - "Е"; погребу з шиєю - "п/Е"; сараю - "Є"; огорожі - "№3"; воріт - "№4"; хвіртки - "№5"; криниці - "№6", що розташовані по АДРЕСА_1 , як членам колгоспного двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО