Справа № 357/5029/24
Провадження № 2/357/2720/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

24 червня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Сінчук О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , яка діє через свого представника ОСОБА_3 , звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири, в розмірі 23 574,00 грн.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2009. За відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 07.04.1995. За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2013. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 09.11.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Між сторонами існував спір щодо поділу майна подружжя та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2023 по справі № 357/9370/22 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , здійснено поділ спільного сумісного майна та визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини спірної квартири. Оскільки позивачу належить 3/8 частини, а відповідачу 5/8 частин спірної квартири, то кожен має сплачувати кошти на утримання майна за свою частку, однак ОСОБА_2 ухиляється від вказаного обов`язку, а неодноразові прохання позивача до відповідача щодо сплати вартості комунальних послуг, були проігноровані. Оскільки ОСОБА_2 не здійснював жодної оплати по утриманню майна, між сторонами не досягнуто згоди, то всі рахунки за житлово-комунальні послуги сплачує лише позивач. Позивачем було сплачено за період з 01.11.2021 по 10.08.2022 за обслуговування домофону 337,50 грн, за період з 28.08.2021 по 18.01.2024 за послуги надані КП БМР ЖЕК № 7 - 11 937,72 грн, за період з 05.02.2022 по 22.02.2024 за послуги опалення - 25 442,38 грн. Позивач, посилаючись на ст. 360, 544 ЦК України, а також позицію Верховного Суду по справі № 592/3181/16-ц від 13.12.2018, враховуючи розмір часток, просить суд стягнути з відповідача 23 574,00 грн.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 09.04.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного провадження, призначив справу до розгляду. (а.с. 33)

Позивач в судове засідання не з`явилась, 24.06.2024 представник позивача ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, жодних клопотань, відзиву чи заперечень до суду не подав.

Матеріали справи містять підтвердження про направлення відповідачу рекомендованого повідомлення про вручення поштою повістки в судові засідання.

Також, відповідач був повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

На підставі ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05.09.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.11.2021 по справі № 357/10258/21 між сторонами шлюб, зареєстрований 05 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1123 - розірвано (а.с. 9-10).

Згідно договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Вигівською О.С., зареєстрованим в реєстрі за №2-5265, ОСОБА_2 , за згодою дружини ОСОБА_1 , придбав 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2023 по справі № 357/9370/22, первісний позов ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було задоволено, визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , здійснено поділ спільного сумісного майна, набутого в період шлюбу, та визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.11-13).

Постановою Київського апеляційного суду від 26.09.2023 року рішення суду першої інстанції по справі № 357/9370/22, в частині залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою та поділ спільного майна подружжя було скасовано, справу в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою та поділ спільного майна подружжя направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2024 по справі № 357/9370/22 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою та поділ спільного майна подружжя задоволено, встановлено порядок користування спірною квартирою, наступним чином: виділено у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,1 кв.м. та житлову кімнату площею 10,2 кв.м., лоджію площею 2,3 кв.м.; виділено у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 12,8 кв.м. та лоджію площею 1,5 кв.м.; залишено у спільному користуванні сторін кухню площею 8,2 кв.м., ванну площею 2,7 кв.м., туалет площею 1,4 кв.м., коридор площею 4,5 кв.м., передню площею 3,3 кв.м., кладову площею 1,0 кв.м. А також, вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації 1/2 частки автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA» у розмірі 122403,50 грн.

Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2024 встановлено, що ОСОБА_2 є власником 5/8 частки квартири, а ОСОБА_1 належить 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження N 61-26462св18), у постанові від 07.02.2023 року по справі № 1527/2-109/11 (провадження № 61-17516св21).

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири, а саме позивачу належить 3/8 частин, а відповідачу 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 , та вони відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Встановлено, що позовні вимоги стосуються, лише понесених витрат за комунальні послуги, які є сталими в спільному помешканні сторін, нараховуються по квадратурі квартири, та позивач не просить відшкодувати їй суму комунальних витрат, що нараховані за лічильниками (вода, газ, електроенергія).

Позивачем до позовної заяви долучено докази про сплату коштів за комунальні послуги на обслуговування домофону, за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, опалення та підігрів води на загальну суму 37 717,60 грн, які самостійно оплачувала, з них квитанції на оплату послуг за опалення та підігрів води КП БМР «Білоцерківтепломережа» на загальну суму 25 442,38 грн (а.с. 14-17).

Однак, деякі квитанції про оплату послуг сплачено за період перебування сторін у шлюбі, які судом відхиляються, оскільки у вказаний період сторони були пов`язані спільним побутом, бюджетом. У зв`язку із цим, суд не приймає до уваги оплату послуг за утримання будинків та споруд КП БМР житлово-експлуатаційна контора №7 про здійснення оплати 28.08.2021 на суму 310,32 грн, 21.09.2021 на суму 387,58 грн, 30.10.2021 на суму 387,58 грн, 30.10.2021 на суму 387,58 грн, 06.12.2021 на суму 775,16 грн (за листопад 2021). А тому, належними є 15 квитанцій, сплачених за послуги надані КП БМР ЖЕК № 7, на загальну суму 9 689,50 грн, що і підлягає розподілу між сторонами. Оплата послуг обслуговування домофону підтверджена позивачем 5 квитанціями, дві з яких не приймаються судом, оскільки сплачені 01.11.2021 та 06.12.2021, за місяці які передували оплаті. А тому, позивачем надано доказів за сплату таких послуг, на суму 202,50 грн (а.с. 23).

Враховуючи викладене, позивачем підтверджено розмір понесених витрат у загальній сумі 35 334,38 грн.

Оскільки позивачу належить 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 , то розмір витрат, які б вона мала понести на утримання своєї частки становить 13 250,39 грн. (35334,38 грн * 3/8), а відповідач з належною йому часткою мав би понести витрати у сумі 22 083,99 грн. (35334,38 грн * 5/8).

Враховуючи те, що позивач самостійно несе тягар утримання майна, нею понесені витрати на утримання усієї квартири, а тому з відповідача підлягає до стягнення 22 083,99 грн.

Суду не надано жодного доказу в підтвердження, що відповідач надавав позивачу кошти, чи в будь-який інший спосіб сплачував за утримання майна. Відповідач ні в який спосіб не заперечив позовні вимоги, не скористався своїм правом на подачу відзиву.

За умовами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду наведеного вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 93,68 % (22 083,99 х 100 : 23 574,00 ), судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 1 134 грн 65 коп. ( 1211,20 х 93,68 % : 100).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5,10-13,81,83, 264-265,354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги у розмірі 22 083 грн 99 коп. (двадцять дві тисячі вісімдесят три гривні дев`яносто дев`ять копійок) та судовий збір у розмірі 1 134 грн 65 коп. (одна тисяча сто тридцять чотири гривні шістдесят п`ять копійок), всього стягнути 23 218 грн 64 коп.(двадцять три тисячі двісті вісімнадцять гривень шістдесят чотири копійки).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 / адреса реєстрації: АДРЕСА_2 /

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 / адреса реєстрації: АДРЕСА_2 /

Повний текст рішення суду виготовлено 28 червня 2024 року.

Суддя О. Я. Ярмола