Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2523/24

Провадження № 2/348/1143/24

18 грудня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Бурдун Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника адвоката Гураша М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Надвірна Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Гураш М.В., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з 2018 року по вересень 2020 року вона проживала в фактичних шлюбних стосунках з відповідачем. Від відносин з відповідачем вона народила сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого відповідач добровільно визнав батьківство. На даний час дитина проживає з позивачем, відповідач коштів на утримання дитини у належному розмірі не надає, хоча має стабільний дохід. Позивач сама не взмозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним спільну з відповідачем дитину, в зв`язку з чим зазнає значні труднощі через відсутність належної матеріальної допомоги з боку відповідача. Позивач не працює оскільки займається вихованням сина інваліда, будь- яких доходів, в тому числі від ведення підсобного господарства не має, підприємницькою діяльністю не займається, її сім`я є малозабезпеченою.

Відповідач, працює неофіційно на будовах і займається євроремонтами, отримує сталі доходи, розмір яких приховує і витрачає на особисті потреби, а тому має реальну можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13.11.2024 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якій він позовні вимоги визнає частково, просить стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1500 грн. щомісячно та зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Обґрунтовує це тим, що на даний час проживає у житловому будинку його батьків, разом із матір`ю, яка є пенсіонером в АДРЕСА_1 у важких матеріальних умовах. З 2019 року постійно хворіє на цукровий діабет II типу, у зв`язку із чим перебуває на «Д» обліку у лікаря-ендокринолога. Через поганий стан здоров`я не може ніде працювати, йому необхідне постійне лікування, на що необхідні кошти. Він не ухиляється від свого обов`язку утримувати спільного з позивачем неповнолітнього сина ОСОБА_4 , при можливості сплачує кошти на його утримання, однак через важке матеріальне становище в якому зараз перебуває не має можливості сплачувати кошти в розмірі, який просить позивач.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити у повному обсязі, пояснила, що з відповідачем по справі вони проживали та перебували у фактичних шлюбних відносинах приблизно 2 роки. Від цих відносин народився син, який хворіє та хворобу - «Аутизм» та має групу інвалідності. Приблизно з березня 2022 року вони з відповідачем не проживають разом. Відповідач тепер проживає в будинку його матері, має нормальні умови для життя, постійно працює неофіційно разом з братом, заробляє євроремонтами та будівництвом. Хворіє на цукровий діабет, але не має критичного стану та групи інвалідності. Під час спільного проживання він також хворів, але лікування він отримує безкоштовне. Раніше позивач домовилась з відповідачем, що той буде надавати на дитину 1500 грн. в місяць, але він кошти їй надає несистематично, ні продуктів, ні речей, ні одягу дитині він не приносить, по господарству їй не допомагає, навіть поколоти дрова, які вона сама купила для опалення взимку будинку, відповідач їй відмовив. Мати відповідача, яка є бабусею дитини, також нічого не надає, навіть молока, хоча тримає корову. Сама вона працювати не може, так як постійно доглядає сина, який є інвалідом, отримує соціальну допомогу 2900 грн. На утримання дитини йдуть дуже значні кошти, постійно потрібні памперси, ліки, предмети гігієни. Також від попереднього шлюбу має неповнолітню доньку на утримання, якої отримує аліменти в розмірі 3 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гураш М.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити у повному обсязі. Додав, що позивач підсобного господарства не має, підприємницькою діяльністю не займається, її сім`я є малозабезпеченою. Виховує спільну з відповідачем дитину інваліда, який потребує постійних витрат на його утримання, памперсів тощо. Відповідач не надає матеріальної допомоги в належному розмірі, не допомагає фізично по догляду за дитиною.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Куций О.С. у судове засідання не з`явилися, про місце, день та час слухання справи були повідомлені належним чином, представник відповідача подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги задовольнити частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків.

Сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач (а.с.7).

Позивач ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані і проживають у будинку матері позивача за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру Надвірнянської територіальної громади за №2024/012209554 від 09 жовтня 2024 року та за №2024/012209537 від 09 жовтня 2024 року. (а.с.5-6).

Неповнолітній син сторін по справі ОСОБА_3 хворіє на дитячий аутизм та є дитиною-інвалідом до 18 років. Дане захворювання відповідає розділу X п.З підпункту 3.5 Переліку медичних показань і дата переогляду 20 травня 2037 року. Вказаний факт стверджується корінцем медичного висновку №50 про дитину - інваліда до 18 років від 19 квітня 2024 року щодо ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9) .Захворювання дитини вимагає від позивача постійного догляду за нею та додаткових грошових витрат.

Позивач не працює оскільки займається доглядом та вихованням сина інваліда, будь-яких доходів, в тому числі від ведення підсобного господарства не має, підприємницькою діяльністю не займається, її сім`я є малозабезпеченою.Дані обставини стверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача №110 від 08 жовтня 2024 року, складеного в.о.старости Ліснотарновецького старостинського округу Надвірнянської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області. У вказаному акті також зазначено, що разом з позивачем проживають: дочка ОСОБА_5 , син ОСОБА_3 та мати ОСОБА_6 , позивач виховує дітей сама. (а.с.10).

Відповідач ОСОБА_2 на даний час проживає у житловому будинку його батьків, разом із мамою, яка є пенсіонером в АДРЕСА_1 у важких матеріальних умовах, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №135 від 05.11.2024 р (а.с.39).

З 2019 року ОСОБА_2 хворіє на цукровий діабет II типу, у зв`язку із чим перебуває на «Д» обліку у лікаря-ендокринолога, що підтверджується довідкою КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради № 159 від 08.11.2024 р. (а.с.38).

Позивач отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною у розмірі 2900 грн. також аліменти на утримання старшої доньки, учениці 11 класу у розмірі 3000,00 грн., однак цих коштів вкрай недостатньо для утримання дітей. Інших доходів позивач не має.

Позивач сама не взмозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним спільну з відповідачем дитину, оскільки не працює і здійснює постій догляд за сином з інвалідністю.

Як зазначила в судовому засіданні позивач, дитину не можна залишити одного навіть на п`ять хвилин, до садочка його не приймають у зв`язку із станом здоров`я.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги у належному розмірі не надає, розмір коштів, які надає відповідач є мінімальним та носить не систематичний характер.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2024 рік в Україні встановлено Законом «Про Державний бюджет на 2024 рік». Так, статтею 7 вказаного Закону на 2024 рік встановлений прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2563 гривень.

При цьому суд зауважує, що сплата аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму,не є обмеженням для платника аліментів, оскільки такий розмір встановлений ст. 182 СК України як необхідний для дитини відповідного віку.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 Сімейного кодексу України.

Відповідач офіційно не працевлаштований, що не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своєї неповнолітньої дитини та сплачувати аліменти на її утримання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідачем частково надається допомога на утримання дитини, однак, вказана допомога надається несистематично, у довільному розмірі на розсуд відповідача.

Відповідач є молодою людиною працездатного віку. Інших утриманців, крім спільної з позивачем дитини, немає. Суд критично оцінює посилання відповідача про те, що він проживає у важких матеріальних умовах, оскільки в акті обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача № 135 від 05.11.2024 року зазначено «матеріально-побутові умови задовільні».

Суд також критично ставиться до посилання відповідача про те, що він офіційно не працевлаштований, оскільки це не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своєї неповнолітньої дитини, яка до того ж має інвалідність, та сплачувати аліменти на її утримання. При цьому, тимчасове нестабільне фінансове та матеріальне забезпечення відповідача не може свідчити про відсутність можливості надання утримання малолітньому сину та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі.

Посилання відповідача про те, що він має проблеми із здоров`ям та йому необхідне постійне лікування, на що потрібно значні кошти, суд розцінює як намагання ухилитися від свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину, оскільки у довідці № 159 від 08.11.2024, яка видана КНП «Надірнянська ЦРЛ» зазначено, що «Хворий отримує ГлюкофажXR 1000 мг, 1т х 2 р.в день». Інших доказів на підтвердження необхідності витрати значних коштів на ліки, сторона відповідача до суду не подала. Доказів на підтвердження неможливості працевлаштуватися через стан здоров`я відповідач також до суду не надав.

Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, у даному конкретному випадку, суд виходить з того, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на нього покладено однаковий з позивачем ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю, а, отже, на неї покладено більше турбот щодо утримання дитини.

В даному випадку суд приходить до такого висновку, з врахуванням того, що розмір допомоги, яку відповідач повинен надавати позивачці на утримання спільної дитини, повинен забезпечувати належний рівень її життя, а саме: необхідного харчування, навчання, медичного догляду, лікування, тощо.

Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі.

Приймаючи таке рішення суд виходив із встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку та того, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати необхідні умови для існування дитини.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо.

Отже, враховуючи право дитини на достатній рівень життя, беручи до уваги матеріальне становище дитини, її стан здоров`я (інвалідність) та її вік, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дитини, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини, яка є інвалідом, покриватиме частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушить правил щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Щодо стягнення судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне.

В прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем до суду подано квитанції до платіжної інструкції № 70939875 від 08 жовтня 2024 року на суму 2500 грн., № 70996718 від 14 жовтня 2024 року на суму 500 грн., згідно яких адвокат Гураш М.В. отримав від ОСОБА_1 на підставі договору № 127 від 08.10.2024 року за надання правничої допомоги грошові кошти у загальному розмірі 3000 грн. (а.с.14-16). Також надано договір про надання правничої допомоги № 127 від 08.10.2024(а.с.11-13), копію ордеру на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатського свідоцтва на ОСОБА_7 (а.с.17-18) акт виконаних робітпро надання послуг на правничу допомогу від 18 грудня 2024 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Куций О.С., заявляючи клопотання про зменшення судових витрат, посилається на неспівмірність розміру витрат із складністю справи та виконаних робіт, однак доказів неспівмірності відповідач та представник відповідача суду не надали, також зауважив, що суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Таким чином, суд встановив, що представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гураш М.В. надав належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 3000,00 грн., зокрема, квитанцію про сплату зазначеної суми, докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових виконаних робіт. При цьому суд вважає понесені відповідачем витрати реальними та необхідними у зв`язку з наданням правничої допомоги у справі.

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі, та вважає їх розмір розумним та співмірним із рівнем складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі.

Щодо стягнення судових витрат на оплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного,

керуючись ст.ст.12,76, 95, 141, 264, 265, 273, 274-279, 355, 430 ЦПК України,

ст.180-183, 191 СК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 3 000 (три тисячі) грн.00 коп.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 .

Представник позивача: адвокат Гураш Михайло Васильович, адреса місця знаходження: 78405, Івано-Франківська область, м. Надвірна, вул. Мазепи, 31А.

Представник відовідача: адвокат Куций Олександр Степанович, адреса місця знаходження: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 23.12.2024.

Суддя Т.А.Бурдун