Справа № 362/3334/17
Провадження № 2/362/30/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі: секретарів судового засідання - Яренко Н.М., Чорної М.В., Шмагун М.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши увідкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Головне управління юстиції у Київській області, про визнання недійсним договору дарування та витребування майна від добросовісного набувача, -

в с т а н о в и в:

Позивач, уточнивши 09.02.2023 р. вимоги позову від 03.07.2017 р., просила суд визнати договір дарування 3/5 частини житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від 19.05.2016 р. серія та номер 465, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Довбнею І.В., недійсним та витребувати 3/5 частини житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , яка є спадкоємицею ОСОБА_6 другої черги за законом.

Заявлені вимоги мотивує тим, що вона є рідною сестрою спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Васильківській центральній районній лікарні куди потрапив в ургентному порядку через рецидивну шлунково-кишкову кровотечу. Причина смерті гострий фібріозно-гнійний перитоніт. Спадкодавець за життя на підставі договору дарування № 2210 від 06.08.1996 р. був власником 3/5 частин будинку під номером АДРЕСА_1 , не був одружений, не мав дітей, а тому позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 . Проте, через те, що 19.05.2016 р. ОСОБА_3 відчужив ОСОБА_4 своє майно за договором дарування № 465, позивач позбавлена права на спадщину. Позивач вважає, що ОСОБА_3 вчинив правочин під впливом помилки, про що постійно повідомляв позивачці, як і про намір розірвати договір дарування, оскільки хотів отримати довічний догляд та матеріальне утримання, тобто укласти договір довічного утримання, а не дарування, що можуть підтвердити свідки. Крім того, укладення угоди супроводжував акт передачі грошових коштів від обдаровуваного дарувальнику, що суперечить природі договору дарування, правовою метою якого є безоплатна передача майна, як правило між родичами, друзями, знайомими якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були. Дарувальник після укладення договору дарування подароване майно обдаровуваному фактично не передав, оскільки продовжував там проживати, бути зареєстрованим та мав договора на споживання газу та електроенергії, що обдарований на своє ім`я не переуклав.

Вказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Позивач до суду не з`явилася, судом повідомлялась належно.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та вказала на те, що про існування оскражуваного договору спадкодавець дізнався наприкінці серпня 2016 р. та почав шукати шляхи розірвання договору, проте помер. Вважає, що відповідач ввів в оману ОСОБА_6 , після смерті якого ІНФОРМАЦІЯ_2 подарував частку у будинку відповідачу ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_5 до суду не з`явився, судом повідомлявся належно.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, вказала на те, що доводи позивача є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам, обгрунтування чого, виклала у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з`явився, правом на відзив не скористався.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою, до суду не з`явилася, правом на подання пояснень не скористалася.

23.09.2023 р. ухвалою суд призначив у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої не відбулося за клопотанням представника позивача від 01.03.2024 р. про відкликання справи.

02.04.2024 р. провадження у справі відновлено, клопотань про проведення експертиз нне суду не надійшло.

11.06.2024 р. ухвалою суд закрив підготовче провадження.

Суд, залухавши представників сторін, опитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом достовірно встановлено, що 19.05.2016 р. приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Довбня І.В. посвідчено Договір дарування частини житлового будинку, зареєстрований в реєстрі за № 465 (надалі - договір), за яким ОСОБА_6 (Дарувальник) подарував, а ОСОБА_4 (Обдарований) прийняв у дар 3/5 частин житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 6 Договору, Дарувальник стверджує, що дарування здійснюється ним без будьяких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, і гарантує, що частина житлового будинку, яка є предметом цього договору, на момент його укладання, нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, не заставлена.

З огляду п. 9 Договору, Дарувальник та Обдарований засвідчили, що договір укладено не про людське око; договір не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Цього ж дня ОСОБА_6 складено заяву про те, що він в зареєстрованому шлюбі та фактичних сімейних відносинах не перебуває. Частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є його особистим майном.

28.09.2016 р., згідно свідоцтва про смерть серї НОМЕР_1 , виданого 29.09.2016 р. Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актв цивільного стану Головного територільаного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 509, ОСОБА_6 помер.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 286 від 29.09.2016 р. смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у стаціонарі у реанімаційному відділенні Васильківської ЦРЛ, причина смерті - гострий фібрінозно-гнійний перитоніт.

Згідно з довідкою № 984 поліклінічного відділення Васильківської ЦРЛ, ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні Васильківської ЦРЛ з 10.09.2016 р. до 22.09.2016 р.

Як вбачається з виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1395, наданої на запит адвоката ОСОБА_1 , ОСОБА_6 з 10.09. до 28.09.2016 р. перебував на стаціонарному лікуванні у Васильківській ЦРЛ, де помер. Патологоанатомічний діагноз: пенетрируюча язва ДПК, фіброзний перитоніт, ендогенна інтоксикація, морфологічні ознакт хронічної алкогольної інтоксикації.

Висновком експерта Васильківського районнного відділення Київського обланого бюро судово-медичної експертизи № 286 від 29.09.2016 р., зробленого на основі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 , з урахуванням обставин випадку та даних додаткових методів дослідження, засвідчено, що причиною смерті ОСОБА_6 є пенетируюча язва луковиці дванадцятиперсної кишки, ускладнене розвитком роздитого гнійно-фіброзного перитоніта та ендогенної інтоксикації, що підтверджується наявністю характерної макроскопічної картини змін внутрішніх органів і данними судово-гістологічної експертизи. Будь-яких тілесних ушкоджень під час експертизи трупа не виявлено.

02.07.2018 р. ухвалою суду призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу для виконання якої експертам надано матеріали цивільної справи, та витребувані ухвалою від 22.10.2018 р. із Васильківської ЦРЛ оригінал медичної карти № 1395 хірургічного відділення (період перебування з 10.09.2016 р. до 28.09.2016 р.) стаціонарного хворого ОСОБА_6 .

Відповідно до відповіді Васильківської ЦРЛ вих. № 456 від 04.07.2018 р., амбулаторна картка хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що був зареєстрований в АДРЕСА_2 поліклініки не зареєстрована.

14.02.2020 р. за вих. № 71 Васильківська ЦРЛ повторно підтвердила відсутність реєтрації в реєстратурі поліклінки амбулаторної картки хворого ОСОБА_6 .

Висновком судово-психіатричного експерта № 1-ц від 01.07.2020 КНП КОР «ОПНМО» повідомлено про неможливість в рамках амбулаторної судово-психіатричної експертизи відповісти на питання, поставлені перед експертом через недостатність медичних даних та відсутність показів свідків, які б могли допомогти відтворити клінічну картину захворювання у підекспертного у період, який цікавить суд.

26.09.2023 р. ухвалою суду призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, що за клопотанням від 01.03.2024 р. представника позивача адвоката Войтенко К.В., була відкликана без виконання.

Відповідно до статей 229233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Обставинами, які можуть свідчити про відсутність волевиявлення на укладення договору дарування житла, є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірній квартирі після укладення договору дарування.

Сам по собі факт наявності в дарувальника захворювань та його похилий вік не можуть свідчити про укладення ним договору дарування під впливом помилки та не є підставою для визнання цього договору недійсним (Постанова Верховного Суду від 04 травня 2020 р. у справі№ 633/268/17 (провадження № 61-37599св18).

Наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірній квартирі після укладення договору дарування (постанови Верховного Суду від 19 травня 2021 р., провадження № 61-383св21, від 27 листопада 2019 р. у справі № 161/17523/16-ц (провадження № 61-22211св18), від 27 березня 2019 р. у справі № 546/1177/16-ц (провадження № 61-20853св18), від 20 вересня 2018 р. у справі № 369/11060/16-ц (провадження № 61-21008св18).

У справах про визнання договору дарування житла недійсним у зв`язку з помилкою дарувальника щодо правової природи правочину сукупність таких обставин, як його похилий вік, незадовільний стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі нерухомого майна обдаровуваному та подальше проживання у спірному житлі після укладення договору, може свідчити про відсутність у нього волевиявлення на укладення договору дарування (постанова Верховного Суду від 12 червня 2019 р. у справі № 320/11632/14-ц (провадження № 61-38742св18), від 13 травня 2020 р. у справі № 638/4764/16-ц (провадження № 61-11421св18), від 20 травня 2020 р. у справі № 591/7117/17 (провадження № 61-47082св18), 27 травня 2020 р. у справі № 709/1547/17 (провадження № 61-38409св18), від від 02 листопада 2020 р. у справі № 351/1178/15-ц (провадження № 61-1504св19), від 09 листопада 2020 р. у справі № 2-2284/09 (провадження № 61-7020св19), від 16 червня 2020 р. у справі № 165/1368/17 (провадження № 61-47466св18), від 20 червня 2019 р. у справі № 357/12125/16-ц (провадження № 61-31077св18), від 20 березня 2019 р. у справі № 758/463/15-ц (провадження № 61-48695св18), від 12 червня 2019 р. у справі № 456/3341/16-ц (провадження №61-47648св18), від 19 червня 2019 р. у справі № 583/757/16-ц (провадження № 61-23536св18).

Обдаровувана особа обмежена у праві розпорядження нерухомим майном, що є дарунком, до моменту реєстрації права власності на нього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного Суду від 14 листопада 2018 р. у справі № 199/1790/16 (провадження № 61-9357св18), висновок викладено в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 р. у справі № 258/1725/15-ц (провадження № 61-12581св18).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 120311055 від 11.04.2018, право власності обдаровуваного ОСОБА_4 на майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.05.2016 року.

З 22.06.2016 р. відповідно до довідки № 4134 від 18.10.2016 р. відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради, паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 виданого 20.11.1999 р. Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_4 був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

24.10.2016 р. ОСОБА_4 (Дарувальник) подарував, а ОСОБА_5 (Обдаровуваний) прийняв в дар 3/5 частин житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , що засвідчено договором дарування 3/5 частин житлового будинку зареєстрованим в реєстрі за № 4485.

Як вбачається з відповіді Васильківського РП ПрАТ «Київобленерго» вих. № 370 від 03.03.2018 р., Договору про користування електричною енергією № 026300152 від 17.08.2000, листа Васильківського ФЕГ вих. № KV01-ЛВ-2234-0218 від 16.02.2018, Договору про надання послуг з газопостачання від 12.04.2006 р., інформації відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради вих. № 77 від 26.06.2017, споживачем за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_6 , який залишався зареєстрованим за вказаною адресою до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свідок ОСОБА_8 , яка була сусідкою дарувальника ОСОБА_6 , суду показала, що ОСОБА_6 напередодні укладення договору дарування прийшов до неї і вказав на дарувальника як на особу, яка буде його доглядати. 14.09.2016 р. ОСОБА_6 прийшов до неї та попросив допомогти скасувати договір дарування на ОСОБА_4 . Вважає, що ОСОБА_6 не розумів, що укладає саме договір дарування, а не довічного утримання на укладення якого він мав намір, оскільки від зловживав алкогольними напоями, був психічно неврівноваженим, кричав, молився, був агресивним. ОСОБА_4 проживав у будинку ОСОБА_6 десь 6 - 8 місяців і після дарування ОСОБА_5 також там проживав до своєї смерті, що сталася орієнтовно у січні 2021 р.

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_8 в частині, що стосується помилки в укладенні договору та стану здоров`я ОСОБА_6 , оскільки її покази спростовуються медичною документацією, висновками експертів та часом госпіталізації ОСОБА_6 до стаціонарного відділення Васильківської ЦРЛ, що підтверджено належними доказами, та листами Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області, в тому числі за вих. № 2405/21.8-29 від 18.06.2021, згідно яких актового запису про смерть складеного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виявлено.

Натомість покази щодо проживання ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 в період до та після укладення оспорюваного договору дарування знайшли своє підтвердження і письмовими доказами.

Наявність у дарувальника кредиторської заборгованості не є доказом укладення догвоору дарування під впливом помилки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не надав належні та допустимі докази того, що відповідачем були порушені її права та інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, що дарувальник помилявся щодо природи правочину, не мав намір відчужити належне йому майна або був обмежений у праві укладати такий договір через психічний/фізичний стан здоров`я, а тому укладення договору дарування відповідало його внутрішній волі та зовнішньому волевиявленню, про що свідчить послідовність дій дарувальника, направлених на відчуження належного йому майна.

Керуючись ст.ст. 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Головне управління юстиції у Київській області, про визнання недійсним договору дарування та витребування майна від добросовісного набувача - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко