Справа № 495/4044/24
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

03 травня 2024 року м. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та відібрання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком та відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви, а також до документів, які додаються до неї, встановлені ст.ст.175-177 ЦПК України.

Відповідно до п.4, 5 ч.3 ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач має зазначити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Дана позовна заява містить вимогу про визначення місця проживання дитини з батьком та відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав.

В позові позивач зазначив, що за домовленістю сторін по справі, дитина проживає з ним за його адресою проживання, проте докази зазначеного в матеріалах справи відсутні, що позбавляє суд перевірити наявність у позивача підстав звернення із зазначеним позовом до суду та позбавляє суд можливості визначитись стосовно підсудності вказаної справи саме Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області.

Докази факту проживання дитини з матір`ю (батьком) носять офіційний характер, як то довідка або акт про спільне проживання матері (батька) і дитини, які видаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Центром надання адміністративних послуг за встановленою формою.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст.19 СК України, про розгляд судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки і піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків та інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ст.160 СК України).

Відповідно до змісту ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) вказано, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Отже, позивачу, необхідно викласти обставини та зазначити докази, які підтверджують Згоду (незгоду) відповідача на визначення місця проживання дитини з батьком, наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Також до матеріалів позовної заяви не додано письмовий висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, в порядку підготовки справи до розгляду, як це передбачено ст.19 СК України.

При цьому, позовна заява не містить відомостей про підтвердження звернення позивача до органу опіки та піклування з приводу визначення місця проживання дитини.

Згідно ч.1 ст.177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У свою чергу, правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» (далі Закон).

Згідно ч.1 ст.2 Закону, платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (ч.1 ст.3 Закону).

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З 1 січня 2024 року розмір судового збору визначається від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлюється на 1 січня календарного року. З 1 січня 2024 прожитковий мінімум для працездатних осіб у відповідності до Державного бюджету складає 3 028 гривні.

Відповідно до пп.2 п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позову немайнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1211 грн. 20 коп..

Отже, позивачем повинен бути сплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 1211 грн. 20 коп. або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 9 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до положень ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та відібрання дитини слід залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про судовий збір», ст.ст.175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та відібрання дитини - залишити без руху.

Надати позивачу строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Учасник справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://bd.od.court.gov.ua/sud1505/gromadyanam/csz/.

Ухвала може бути оскаржена в частині сплати судового збору до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Заверюха В.О.