Провадження по справі №2/276/173/24
09 квітня 2024 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Збаражського А.М.,
за участі секретаря Ігнатенко О.М.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «А-БАНК».
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27.02.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.3).
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подав.
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 03.06.2016 підписав анкету-заяву № б/н в ПАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «АКЦЕНТ-БАНК», у якій зазначено, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с.6).
Відповідно до довідки по карткам б/н та дати, наданої позивачем суду, ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано наступні картки: № НОМЕР_3 строком дії до вересня місяця 2020 року, № НОМЕР_4 строком дії до грудня місяця 2024 року, № НОМЕР_5 строком дії до березня місяця 2028 року (а.с.11).
Відповідно до даних виписки за період з 03.06.2016 по 01.10.2023, ОСОБА_1 користувався наданими йому картками, зокрема, шляхом здійснення грошових переказів, поповнення карти готівкою в терміналі самообслуговування, здійснення розрахунків за товар та послуги в торгівельних закладах (а.с.7-10).
На підтвердження існування між сторонами кредитного договору, як договору приєднання, банк надав суду анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яка містить підпис відповідача, а також роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», витягу з Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк» щодо тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» «Універсальна GOLD», які не містять підпису позичальника ОСОБА_1 (а.с.13-20).
Між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 цього ж Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За приписами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
У зв`язку з вищевикладеним, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У даній справі, у анкеті-заяві, яка є єдиним документом, що містить підпис позичальника, процентна ставка за користування кредитним коштами не визначена, як і розмір та підстави, порядок нарахування штрафів (а.с.6). У той час, як предметом даного спору є стягнення не лише тіла кредиту, а й відсотків за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5).
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, банк посилався, зокрема, на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які вважав невід`ємними частинами договору.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, штрафів, зокрема, у заявленому позивачем розмірі.
Роздруківка цих документів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не доведено позивачем при розгляді вказаної справи.
Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк» (с.13-19), хоча як слідує з підписаної 03.06.2016 року відповідачем Анкети-Заяви, вказана заява була підписана в ПАТ «Акцент-Банк». Тобто, на дату підписання відповідачем Анкети-Заяви діяли Умови та правила надання банківських послуг саме ПАТ «Акцент-Банк».
Правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк», тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Окрім того, позивачем долучено до матеріалів справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк» щодо тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» «Універсальна GOLD».
В підписаній ОСОБА_3 анкеті-заяві міститься розділ «Виявляю бажання оформити на своє ім`я». У даному розділі запропоновані послуги щодо отримання картки, а саме: картка Універсальна, картка "Gold", пенсійна картка, зарплатна картка, ощадкнижка (депозит), ідентифікація з паспортом та дебетова особиста картка. Проте у вказаному розділі графи щодо оформлення конкретного типу картки у зазначеній анкеті-заяві не заповнені та не зазаначено який саме тип картки обрав для обслуговування ОСОБА_1 (а.с.6, зворот).
Такої інформації щодо типу виданих ОСОБА_1 карт не містить також долучена до позовної заяви довідка по карткам б/н та дати, надану позивачем суду (а.с.11)
Відтак, в анкеті-заяві не зазначено на які саме конкретні умови кредитування виявив бажання ОСОБА_1 , які в подальшому мали розглядаються банком для визначення істотних умов кредитного договору.
За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафу, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
Фактично, анкета-заява, є єдиним документом наданим позивачем, що підтверджує факт укладення договору про надання банківських послуг. При цьому, вказана заява не містить даних щодо умов за якими кредитувався ОСОБА_1 , умов щодо визначення певної відсоткової ставки за кредитом, штрафів та інших платежів (а.с.6).
Отже, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, а також за відсутності підпису відповідача на них, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, принципу справедливості розгляду справи судом.
Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що надані позивачем у справі докази у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач, відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувався коштами, наданими йому позивачем за Заявою-Анкетою б/н від 03.06.2016 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжні картки, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом.
Альтернативного розрахунку заборгованості від відповідача не надходило.
Водночас, нараховані позивачем проценти судом не можуть бути враховані, оскільки позивач не довів належними доказами узгодження між сторонами сплату, а також їх розмір та порядок нарахування, що свідчить про безпідставне нарахування банком заборгованості за процентами.
З огляду на викладене, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки матеріали справи не містять доказів визнання відповідачем, зокрема, факту погодження між сторонами розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом у будь-якому розмірі.
Наданий банком розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03.06.2016 за відсотками за користування кредитом не може бути належним доказом заборгованості відповідача за відсотками, оскільки зазначені платежі не узгоджувалися сторонами у Анкеті-заяві від 03.06.2016 або будь-яких інших письмових документах, підписаних відповідачем.
На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом позов задоволено частково (62,416%), стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 1675,24 гривень.
Керуючись ст. ст. ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 1675,24 (одна тисяча шістсот сімдесят п`ять грн. 24 коп.) гривень судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя А.М Збаражський