Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1175/21
Номер провадження2/711/402/24
РІШЕННЯ
02 квітня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді: Казидуб О.Г.
секретаря судового засідання: Шульга А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, -
ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» (далі Черкаська ТЕЦ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, вказавши, що надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ». Оскільки, в будинку АДРЕСА_1 встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири.
Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 відсутній, тому, згідно п. 21 вищевказаних правил у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 237612688 від 17.12.2020, 14.12.2005 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 набув ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі - продажу від 15.01.1998 року.
10 квітня 2023 року ухвалою суду заочне рішення від 16 квітня 2021 року по даній справі скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
26 вересня 2023 року через канцелярію суду адвокат Горобець С. О., який діє в інтересах відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , надав клопотання про зупинення розгляду справи, мотивуючи його тим, що ОСОБА_3 наразі перебуває на військовій службі у Збройних Силах України. А тому, просять суд зупинити розгляд справи до моменту звільнення ОСОБА_3 з військової служби.
Однак, зазначає, що нормами ст.ст. 257,258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік.
Вказує, що більше половини суми нарахувань по «основному боргу» позивачем заявлено за межами трирічного строку позовної давності.
Період, який охоплює заборгованість згідно поданої заяви складає січень 2013 року по 01 грудня 2020 року.
Таким чином, позовні вимоги позивача, які стосуються нарахувань, строк оплати яких настав до грудня 2017 року, задоволенню не підлягають в зв`язку зі спливом позовної давності.
Просить застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача в частині позовних вимог, які заявлені за межами строку позовної давності та відмовити в задоволенні таких вимог.
Окрім цього, 11.09.2023 року ОСОБА_3 став власником частки права власності на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_3 , що частка якої перейшла останньому від ОСОБА_1 згідно ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.06.2006 року.
Просить застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача в частині позовних вимог, які заявлені за межами строку позовної давності та відмовити в задоволенні таких вимог.
В зв`язку з оплатою частково боргу вважає за необхідне зменшити свої позовні вимоги.
Представник позивача ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» за дорученням ОСОБА_5 в судове засідання наділа заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Адвокат Горобець С.О., який діє в інтересах відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в судове засідання не зявився. Через канцелярію суду надав клопотання, в якому зазначено, що ним вже надано до суду всі наявні докази для спростування задоволення позовних вимог позивача, заявлено клопотання про застосування строків давності та надано письмове заперечення щодо зменшення позовних вимог та щодо відмови в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.
Також, раніше заявлене клопотання про зупинення розгляду даної справи, в зв`язку з проходженням останнім військової служби, просить суд залишити без розгляду.
Просить розгляд справи проводити за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також, їх представника адвоката Горобця С.О. Також, просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за зареєстрованою адресою проживання.
Суд, дослідивши та вивчивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Суд, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
В судовому засіданні встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 року та № 1480 від 31.10.2007 року забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.
Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ».
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).
В судовому засіданні встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири.
Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 відсутній, тому, згідно п. 21 вищевказаних правил у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу.
Відповідно до змісту ухвали, в мировій угоді сторони дійшли згоди про наступне. Право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_2 припиняється. За відповідачем ОСОБА_2 залишається право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , яка була придбана за час шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за договором купівлі-продажу від 15.01.1998 року. Позивач ОСОБА_1 відмовляється від прав на нерухоме майно 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 на користь неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Неповнолітній ОСОБА_3 набуває право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 .
Проте, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 237612688 від 17.12.2020, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_1 .
Твердження заявника про те, що він відчужив квартиру за адресою: АДРЕСА_3 і він не є її фактичним власником нічим не підтверджені, оскільки, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації ( ч. 1 ст. 182 ЦК України).
Відповідно до ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
На думку суду, мирова угода, затверджена ухвалою суду, не була реалізована сторонами, а тому, станом на день звернення позивачем до суду ОСОБА_1 залишився власником квартири та споживачем житлово-комунальних послуг.
Відповідно до Відомостей відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 11.03.2021 року:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.01.1998 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21.01.1998 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 25.03.1989 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 25.03.1989 року.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує.
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача як на співвласника квартири незалежно від факту його реєстрації чи проживання у житловому приміщенні.
Непроживання відповідача ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє його, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані ВП «Черкаська ТЕЦ».
Тобто, на відповідача ОСОБА_1 , як на власника майна, було покладено обов`язок по його утриманню та оплаті житлово-комунальних послуг, в тому, числі і послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавались до квартири АДРЕСА_2 позивачем ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».
Таким чином, відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надає ВП «Черкаська ТЕЦ».
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Частиною 1 статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього ж Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/2625/16-ц.
Адвокат Горобець С.О., який діє в інтересах відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , просив суд застосувати строки позовної давності.
Встановлено, що відповідно до Листа розрахунку по ОР № 11332210 за адресою: АДРЕСА_3 , наданої позивачем, заборгованість відповідачів по оплаті за спожиту теплову енергію та постачання гарячої води нарахована дійсно за період з січня 2013 року по листопад 2020 року.
Тобто, позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу за період більш як три роки.
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Ч. 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебігу позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц.
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаними з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.
Оскільки, плату за надані послуги з централізованого опалення відповідач мав здійснювати щомісячно за виставленими позивачем рахунками, то право позивача на отримання такої плати вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж по оплаті послуг з централізованого опалення починається з моменту порушення строку його погашення. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем кожного чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.
А тому, суд не знаходить підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог позивача.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку з простроченням відповідачами оплати за спожиту теплову енергію.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору.
Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вирішуючи дане питання суд враховує позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 26.04.2017 року по справі № 918/329/16 щодо формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 08.11.2017 року у справі № 522/9521/16-ц.
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Тому інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 26.04.2017 року у справі № 918/329/16.
За таких обставин оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Черкаської ТЕЦ підлягають до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2270,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 15 від 10 лютого 2021.
А тому до стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Черкаська ТЕЦ підлягає по 756 грн. 67 коп. понесених позивачем судових витрат з кожного.
Керуючись, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України, ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст.ст. 12-13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 264-265, 268, 280-282, 354 ЦП України суд, -
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» - задовольнити.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09 квітня 2024 року (з врахуванням вихідних днів).

Головуючий: О. Г. Казидуб