465/3495/14-ц
6/465/242/24
У Х В А Л А

судового засідання

20.06.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря Кондрашин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву боржника ОСОБА_1 , з участю стягувача: ОСОБА_2 , заінтересованої особи: Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню -

в с т а н о в и в:

боржник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою порядку ч.2 ст.432 ЦПК України про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №465/3495/14-ц, виданий 25.10.2017 року Франківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 462 162(чотириста шістдесят дві тисячі сто шістдесят дві) гривень 06 копійок.

Заява обґрунтована тим, що на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 20.09.2016 року, Франківським районним судом міста Львова 25.10.2017 року видано виконавчі листи про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 462 162(чотириста шістдесят дві тисячі сто шістдесят дві) гривень 06 копійок. Виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_3 перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. у межа виконавчого провадження № ВП №57261801. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. від 13.05.2024 року виконавче провадження ВП №57261801 щодо примусового виконання виконавчого листа №465/3495/14-ц, виданого 25.10.2017 року Франківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 462 162(чотириста шістдесят дві тисячі сто шістдесят дві) гривень 06 копійок закінчено у зв`язку з фактичним його виконанням у повному обсязі. Таким чином, виконання ОСОБА_3 солідарного обов`язку згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 20.09.2016 року у цивільній справі №465/3495/14-ц у повному обсязі припинило її обов`язок, як солідарного боржника, а відтак виконавчий лист №465/3495/14-ц, виданий 25.10.2017 року Франківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 462 162(чотириста шістдесят дві тисячі сто шістдесят дві) гривень 06 копійок повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню на підставі ч.2 ст.432 ЦПК України. У зв`язку з чим, просить заяву задоволити.

Представник боржника у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд даної заяви без його участі, заяву підтримує в повному обсязі та просить її задоволити.

Стягувач у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд даної заяви без її участі, заяву визнає, не заперечує щодо її задоволення та підтверджує, що рішення суду згідно якого видано виконавчі листи виконано повністю.

У судове засідання заінтересованої особи - Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явивсяя з невідомих суду причин, хоча повідомлявся про день, час та місце розгляду заяви належним чином.

На підставі ч.3 ст.432 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути скаргу у їх відсутності, оскільки їх неявка не є перешкодою для її розгляду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подану заяву та долучені додатки до такої заяви, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Згідно ч.3 ст.431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 20.09.2016 року, Франківським районним судом міста Львова 25.10.2017 року видано виконавчі листи про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту №620/30-324 від 16.07.2008 року в розмірі 462 162(чотириста шістдесят дві тисячі сто шістдесят дві) гривень 06 копійок.

Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.05.2024 року, згідної якої виконавче провадження ВП №57261801 щодо примусового виконання виконавчого листа №465/3495/14-ц, виданого 25.10.2017 року Франківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 462 162(чотириста шістдесят дві тисячі сто шістдесят дві) гривень 06 копійок закінчено у зв`язку з фактичним його виконанням у повному обсязі.

А відтак заборгованість за договором кредиту №620/30-324 від 16.07.2008 року в розмірі 46 2162(чотириста шістдесят дві тисячі сто шістдесят дві) гривень 06 копійок, за яким солідарним боржником виступає заявник, відсутня.

Тобто, встановлено, що зобов`язання боржників по сплаті даного боргу відсутнє.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з висновку постанови Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц.

В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року» звернуто увагу судів на те, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Верховний Суд у постанові від 17.10.2019 у справі № 2-3558/2010 дійшов висновку,що на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

У постанові від 09.09.2021 у справі №824/67/20 Верховний Суд дійшов висновку, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У постанові Верховного Суду від 09.02.2023 року у справі № 824/85/21 (провадження № 61-12579ав22) встановлено, що «перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа».

Частиною ч. 4 ст. 543 ЦК України встановлено, що виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання (ч.1 ст.559 ЦК України)

Аналіз Закону України «Про виконавче провадження» не дає відповіді на питання, як діяти у випадку, коли один із солідарних боржників виконав судове рішення про стягнення боргу, а на виконанні в органах примусового виконання рішень продовжують залишатися інші виконавчі провадження про солідарне стягнення з інших боржників того самого боргу за тим самим судовим рішенням.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припускає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

У постанові від 19.05.2020 року в справі №361/7543/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що питання щодо виконання виданого кредитору виконавчого документа у разі, коли такий обов`язок боржника за таким виконавчим документом відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням(через виконання боржником, іншою особою тощо) підлягають вирішенню в порядку, передбаченому частиною другою статті 432 ЦПК України.

З огляду на наведене, суд вважає, що оскільки боржник ОСОБА_3 виконав солідарний обов`язок, що був встановлений рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.09.2016 року у справі №465/3495/14-ц, то заборгованість поручителя ОСОБА_1 перед стягувачем також відсутня, так як вона є похідною від заборгованості боржника. Поручитель не може мати власного боргу перед банком відмінного від боргу боржника, він лише забезпечує виконання зобов`язання боржником. У разі, якщо заборгованість боржником погашена, то відповідно виконання стягнення заборгованості із поручителя повинно бути припинено, а виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню.

Наведене у свою чергу свідчить про наявність передбачених ст. 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, аналізуючи встановлені по справі обставини, виходячи з норм чинного законодавства України, у зв`язку з повним розрахунком за договором кредиту №620/30-324 від 16.07.2008 року в розмірі 462 162(чотириста шістдесят дві тисячі сто шістдесят дві) гривень 06 копійок, за яким ОСОБА_1 виступає солідарним боржником, суд дійшов висновку про задоволення заяви та слід визнати виконавчий лист №465/3495/14-ц, виданий 25.10.2017 року Франківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 462 162(чотириста шістдесят дві тисячі сто шістдесят дві) гривень 06 копійок таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 247, 211, 258-261, 353, 354, 432 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

заяву задоволити.

Визнати виконавчий лист №465/3495/14-ц, виданий 25.10.2017 року Франківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 462 162(чотириста шістдесят дві тисячі сто шістдесят дві) гривень 06 копійок таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 25.06.2024 року.

Суддя: Мартинишин М.О.