Справа № 724/634/24
Провадження № 2/724/267/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.,

за участі секретаря судового засідання: Писанюк Я.П.,

за участі сторін:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

представника третьої особи: Сарахман Т.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Недобоївської сільської ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Недобоївської сільської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що 21 серпня 2013 року між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб, і зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1379.

Від цього шлюбу народилась дитина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з відповідачкою не склалось із літа 2020 року фактичні шлюбні відносини між ними припинено. З грудня 2019 року сторони проживають окремо за різними адресами, а вірніше у різних державах, так як відповідачка виїхала у грудні 2019 року до республіки Польща. Як чоловік і дружина, не ведуть спільне господарство, не мають спільного сімейного бюджету, а як позивачу стало відомо, з інтернет джерел, а потім і від невідомої жінки, яка йому телефонувала і повідомляла про те, що дружина позивача проживає у Польщі із її чоловіком, тобто вже 2020 році відповідачка у республіці Польща почала проживати з іншим чоловіком.

Спільний син, ОСОБА_5 , з трьох річного віку проживає з позивачем, тобто більше 4-х років, він самостійно його виховує та утримує.

Проживає позивач із сином у будинку, який належить батькові позивача, ОСОБА_6 , і в якому до від`їзду проживала відповідачка. У будинку позивач створив належні умови для зростання дитини, у нього є своє окреме спальне місце, однак інколи він виявляв бажання спати поруч із батьком. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання, батько придбав йому комп`ютер, планшет, мобільний телефон і все що йому необхідно в цьому віці для комфортного життя. Також позивач облаштував для сина на території господарства у окремому приміщенні кімнату для зайняття спортом, тобто придбав і встановив спортивні та гімнастичні снаряди.

Матеріально позивач повноцінно забезпечує їх проживання на належному рівні. Всі обов`язки по утриманню сина та житті забезпеченню, починаючи з приготування їжі, прання та прасування одягу, інших побутових та господарських робіт позивач виконував самостійно, а так само як і займався його вихованням, тобто продовжував сина водити та забирати з дитячого садочка, займатись вивченням віршів, засвоєнням алфавіту та техніки читання, і рахування, а також правилам поведінки вдома, у школі та інших громадських місцях.

На даний час ОСОБА_5 є учнем 2 класу Долинянської гімназії і згідно характеристики є дисциплінованим та уважним учнем. Домашнє завдання виконує постійно, допомагає товаришам. Дотримується правил поведінки, виконує вимоги вчителів. Вихованням сина займається батько. Крім школи син позивача додатково займається карате у Чернівецькому обласному клубі «Лідер». Позивачем для сина створені всі необхідні умови проживання, місце навчання, психологічно його завжди підтримує, забезпечив усім необхідним для повноцінного розвитку у безпечному, спокійному та стійкому для нього середовищі. Також позивачем, як батьком, забезпечено всі умови для підтримання стосунків між сином та мамою, і відсутні будь які перешкоди у спілкуванні з матерію чи матеріальної підтримки. Відповідачка раз чи два рази на рік приїздила до сина і то на тільки на пару днів. ОСОБА_4 дійсно приїздила до сина на свято випускного із дошкільного навчального закладу та на свято першого дзвоника у 1-й клас Долинянської гімназії.

Також вона приїздила до сина на день народження протягом 2021, 2022 та 2023 р.р. приблизно на 5-7 днів. Решта спілкування відповідачки з сином проходило у телефонному режимі і то тільки для з`ясування стану здоров`я. Інколи відповідачка дзвонила позивачу для з`ясування чому син, ОСОБА_5 , не відповідає їй на дзвінки та просила позивача відновити спілкування із сином.

У 2023 році сторони взагалі перестали між собою спілкуватись. У подальшому відповідачка дзвонила тільки до сина, а вже він повідомляв позивача, що відповідачка має намір приїхати у серпні 2023 року до сина під час канікул. Під час одноденного візиту відповідачка просила надати дозвіл на виїзд сина під час канікул до Польщі, позивач не заперечував, однак через відсутність у сина паспорта виїзд не відбувся.

У грудні 2023 року від сина позивачу стало відомо, що відповідачка знову приїздить, щоб під час новорічних канікул звозити його до Польщі на свята.

26 грудня 2023 року із Польщі приїхала відповідачка, (якій позивач висловив наміри про розлучення), та повідомила, що бажає під час канікул у школі показати синові Польщу, як проходять там святкування і з початком навчання у школі зобов`язалась його привезти в Україну. Також вона обіцяла тренеру по карате, що до змагань (13 січня) по підтвердженню поясу з карате, ОСОБА_5 повернеться та прийме у них участь.

Однак 1 січня 2024 року позивачу передзвонив син, ОСОБА_5 та повідомив, що мати залишає його у Польщі, де він продовжить навчання. Після цього зв`язок між ними був перерваний і більше, протягом січня син позивачу не дзвонив.

Фактично відповідачка вчинила самочинну зміну місця проживання і неповернення сина позивача до України для продовження навчання у звичному етнічному та мовному для малолітньої дитини середовищі.

ОСОБА_4 майже п`ять років не виконувала належним чином своїх материнських обов`язків по відношенню спільного сина ОСОБА_5 , тобто життєдіяльності у його вихованні не приймала, а так само в освітньому процесі, у навчанні читати, писати чи рахувати, будь якої зацікавленості до зайняття спортом чи іншого способу фізичного та духовного розвитку дитини не долучалась. Також позивач вважає, що зайнятість відповідачки на заробітках у Польщі, та не повернення дитини у школу до звичайного навчального процесу, а визначивши індивідуальну форму навчання (екстернат), згідно довідки директора Долинянської гімназії, не може сприяти розвитку дитини, тим більше що вона немає відповідної освіта.

Позивач не заперечує, що відповідачка присилала синові дрібні подарунки, однак вони не привили дитині почуття материнської опіки та любові, що проявляється у його стилі спілкування з відповідачкою по телефону, тобто він може її не слухати, не бажати розмовляти, або ж взагалі не відповідати на дзвінки і самостійно не дзвонити.

Відповідачка до шлюбу із позивачем проживала у селі Керстинці Дністровського району у ОСОБА_8 , із яким вона перебувала у шлюбі.

Крім того відповідачка до шлюбу з позивачем була заміжня 3 рази і у кожному шлюбі (чи поза шлюбом) народжувала дітей, тобто від першого шлюбу народилось двоє синів, ОСОБА_9 ,1991 р.н., та ОСОБА_10 1992 р.н., з якими вона виїхала та проживали на території росії. Там вона знову спільно проживала з іншим чоловіком і народила дочку, однак позивачу мало що про неї відомо, за виключенням того, що дочка проживає із своїм батьком, так як позивачка звідти із незрозумілих причин поїхала в Україну при цьому залишила всі трьох дітей у росії. По приїзду, вийшла заміж за ОСОБА_11 , і у яких народився син ОСОБА_12 , 2001 р.н., який в період часу з 2013 по даний час проживав разом з позивачем, до призову на військову службу по контракту в 2020 року.

Також позивач характеризуючи відповідачку повідомив, що під час проживання із ОСОБА_13 , через телепередачу «Жди меня» від 05.04.2004 року,(веб-сторінка на веб-сервері Ютуб ) відповідачку та двох її синів від першого шлюбу, які перебували у дитячому інтернаті Белгородської області розшукали та вона їх забрала із собою в Україну. За роки спільного проживання з відповідачкою, вона не цікавилась, де її діти, і чим вони займаються. А при отриманні повідомлення про трагічну загибель сина, ОСОБА_15 в ДТП, який проживав у росії, вона не проявила ніяких почуттів і не виявила спроб з`ясування обставин події, організаційних процесів облаштування похоронів чи взагалі місця поховання. Також відсутні будь які стосунки і з дочкою, відповідачка тільки обмежилась тим, що знає місто де проживає дочка. Також позивачу відомо, що її син ОСОБА_9 , проживає у республіці Польща, і також нібито відповідачка підтримує із ним відносини. На час підготовки документів для звернення до суду, ОСОБА_4 , її сини, ОСОБА_9 та ОСОБА_16 були зареєстровані по місцю реєстрації позивача. Іншого власного житла чи нерухомого майна у ОСОБА_4 немає.

Позивач вважає, що самочинні дії по зміні місця проживання і неповернення спільної дитини до України є способом збагачення позивачки, так як у республіці Польща згідно закону "Про допомогу громадянам України у зв`язку зі збройним конфліктом на території цієї держави" передбачені ряд виплат в тому числі і на дітей, а також інші види соціальної виплати та побутової допомоги для забезпечення дитини.

При цьому проживаючи з позивачем, дитина була повністю забезпечена. Позивач вказує, що самостійно врегулювати спір, щодо визначення місця проживання спільної з відповідачкою дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не представляється можливим, що слугувало підставою звернення позивача до Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчомукомітеті Недобоївської сільської ради Дністровського району Чернівецької області.

У висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини затвердженого рішенням виконавчого комітету Недобоївської сільської ради Дністровського району члени комісії після ознайомлення із заявою батька визначили, що у дитини при досягненні десятирічного віку з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначені місця проживання. Члени комісії взяли за основу у вирішенні цього спору принцип «якнайкращих інтересів дитини» прийшли до висновку рекомендувати ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дозволити дитині самостійного зробити вибір, щодо місця його проживання. Однак висновок комісії є про неможливість визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_1 , оскільки на даний момент перебуває за кордоном разом із матір`ю в Польщі.

Враховуючи вище викладене позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, за адресою: АДРЕСА_1 .

18.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого представник відповідача зазначає, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини потрібно насамперед виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Не відповідають дійсності твердження позивача про те, що самочинні дії по зміні місця проживання і неповернення дитини до України є способом збагачення позивачки, так як у республіці Польща згідно закону «Про допомогу громадянам України у зв`язку із збройним конфліктом на території цієї держави» передбачено ряд виплат в тому числі і на дітей, а також інші види соціальної виплати та побутової допомоги для забезпечення дитини. При цьому проживаючи з позивачем дитина була повністю забезпечена. Дане твердження спростовується платіжними квитанція які здійснювала ОСОБА_17 на карткові рахунки позивача так як останній являється інвалідом та пенсіонером і самостійно був не в змозі утримувати їхнього неповнолітнього сина.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

ОСОБА_17 вважає, що місце проживання малолітньої дитини з матір ю, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі.

На даний час ОСОБА_4 офіційно проживає та працевлаштована в р. Польша де отримала карту побуту та договір на працевлаштування, в наявності є житло, а малолітній син ОСОБА_5 навчається 1а класі Початкової школи Ім.ген Яна Генриха Домбровського в с. Чарна.

Під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Враховуючи вище викидане відповідач просить суд відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

22.03.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив.

В обґрунтування якого представник позивача зазначає, що з наведеним у відзиві не погоджується та вказує, що відповідач згідно платіжних квитанцій на карткові рахунки пересилала кошти, так як ОСОБА_1 є інвалідом та пенсіонером і це є трактуванням неможливості самостійно утримувати неповнолітню дитину, позивач розцінює, як його дискримінацією та приниженням як батька у очах дитини, а не як доказ. А відповідно до приведеного відповідачем у другому абзаці Огляді вказано, що Інвалідність сама по собі ще не свідчить про неможливість особи здійснювати належний догляд за дитиною. Наявність тяжкої хвороби, яка б істотно ускладнювала працездатність батька або заважала йому здійснювати належний догляд за дитиною, що стало б перешкодою для визначення місця проживання дитини з ним, має бути доведена належними та допустимими доказами. Також в Огляді зазначено, що Визначення місця проживання дитини з матір`ю лише з підстав інвалідності батька є необґрунтованим з огляду на дискримінацію за ознакою інвалідності. Якщо стан здоров`я батька не перешкоджає йому належним чином займатися дитиною, створювати їй належні умови для виховання та розвитку, а також матеріально її забезпечувати, то інвалідність батька не є перешкодою для визначення місця проживання дитини з ним.

Відповідачем не наведено вимоги, заперечення, спростування дій чи обставин позивача. Відповідач акцентує увагу про умови свого проживання на території Польщі, працевлаштування та те, що отримала карту побуту і при цьому вказала про дитину тільки, що тепер він навчається у 1а класі Початкової школи, тобто самочинно не повернувши дитину до школи у 2 клас, у звичне для нього середовище, також відлучивши від спілкування із друзями, від зайняттям спортом, де він тренувався у двох гуртках, а також вдома у облаштованому батьком міні спортзалі та інших звичних умов проживання, ставить у пріоритет своє матеріальне становище, і при цьому не враховує права та інтереси дитини чи найкращі умови для дитини у звичному середовищі. Навчання у вказаній школі проводитися Польською мовою.

Крім того до відзиву не додано підтвердження про «офіційне» працевлаштування, «договір на працевлаштування». Щодо карти побуту відповідачки, то даний документ строком дії тільки до 28.02.2025 року, але цей документ не надає опису обстановки та умов проживання дитини, які б відповідали як найкращим інтересам дитини, що сприяють повноцінному вихованню та розвитку у звичайному для дитини середовищі. Позивач вважає, що наведені ним обставини у цьому абзаці не як не можуть відповідати вимогам, які повинні враховуватись при визначені місця проживання дитини.

Таким чином розглянувши відзив відповідача на позовну заяву про визначення місця проживання дитини, позивач вважає, що не має підстав для погодження з вимогами відповідача - через їх не наведення. З рештою вимог позивач не погоджується так як вони є необґрунтованими, безпідставними, а факт неповернення дитини до України та самочинна зміна місця проживання, без погодження батька, викладені з додаванням доказів у позовній заяві.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 01.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Частиною 4 ст. 19 ЦПК України для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні призначене загальне позовне провадження.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_19 вони в 2013 році одружились, в 2016 році з`явився спільний син ОСОБА_20 , йому не було ще 3 років коли вона поїхала за кордон. Коли вона приїжджала додому, вона не займалась вихованням дитини, позивач займався вихованням. В 5 років записав сина на секцію карате, коли дитина пішла до школи він наймав репетитора, водив до логопеда, займався лікуванням, оскільки в нього проблеми з здоров`ям, возив в Італію на море, записав на футбол, возив на змагання. В грудні 2023 син виїхав за кордон до Польщі. Коли син проживав з позивачем, в нього був свій стіл, комп`ютер, своє ліжко, зробив йому міні-спортзал. Позивач розмовляв з сином, син казав, що хоче бути в Польщі.

Представник позивача в судовому засіданні посилаючись на доводи наведені в позовній заяві просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні посилаючись на доводи наведені у відзиві на позовну заяву просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні вказав, що комісія вирішила, що неможливо визначити місце проживання дитини, оскільки дитина на перебуває за кордоном, а тому підтримує висновок комісії.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так судом встановлено, що 21.08.2013 р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 .

У сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

Позивач перебуває на обліку Головного управління ПФУ України і отримує пенсію за період з 01.10.2023 р. по 31.12.2023 року отримав 51 444,51 грн., зазначене підтверджується довідкою № 18 від 04.01.2024 року та пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки № 843 від 20.12.2023 року до складу сім`ї позивача входять його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , син дружини ОСОБА_21 , та син дружини ОСОБА_9 .

З відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за відповідачем немає зареєстрованого майна (а.с.14).

Згідно рішення від 09.02.2024 року № 38/02-24 комісією вирішено вважати неможливим визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, оскільки дитина в даний момент перебуває за кордоном разом із матір`ю.

Відповідно до характеристики від 20.12.2023 року № 844 ОСОБА_4 , характеризується позитивно, перебуває за кордоном, вихованням сина займається батько.

Згідно до характеристики від 20.12.2023 року № 842 ОСОБА_1 , характеризується позитивно, займається вихованням сина так як мати закордоном.

Відповідно до характеристики дитини ОСОБА_5 , у школі характеризується позитивно. Вихованням сина займається батько, мати перебуває за кордоном.

Дитина ОСОБА_5 , займається у спортивному клубі «Лідер» та займається футболом команда «Фенікс» тренування оплачує батько, зазначене підтверджується довідкою № 139 від 22.12.2023 року та довідкою (а.с.24).

Відповідно до довідки (а.с.47) ОСОБА_5 є учнем 1-а класу Початкової школи ім..ген.Яна ОСОБА_22 в с.Чарна.

Судом було досліджено копії квитанції (а.с.59-63) з яких вбачається, що 03.07.2023 року, 02.06.2023 року, 02.05.2023 року, 19.04.2023 року, 05.04.2023 року, 03.03.2023 року, 27.12.2022 року, 27.12.2022 року, 03.10.2022 року, 01.08.2022 року ОСОБА_23 отримував грошові кошти у іноземній валюті.

Також судом досліджувалися надані представником позивача фото таблиці телефонна Redmi 10 та квитанції про купівлю ліків.

Відповідно до довідки ГУНП в Чернівецькій області від 12.01.2024 року ОСОБА_5 29.12.2023 року виїхав за межі країни.

Як вбачається з матеріалів справи 21.03.2024 року Хотинським районним судом Чернівецької області стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , відповідно до судового наказу № 724/8724/24.

Відповідно до довідки від 28.05.2024 року № 01-20/02 ОСОБА_5 , не навчається в Долинянській гімназії та був відрахований зі складу здобувачів освіти 2 класу з 29.04.2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13), у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, як встановлено судом, син виїхав за межі країни до Польщі, навчається, проживає разом з матір`ю. Позивач вказав, що син телефонував до нього і казав, що йому та добре. Крім того позивач надав дозвіл на виїзд дитини за межі країни.

Суд бере до уваги висновок та позицію органу опіки та піклування про недоцільність визначення проживання дитини з батьком.

Крім того відповідно до норм Конвенції прав дитини приймаючи рішення про визначення місця проживання дитини суд враховує найкращі інтереси дитини, воєнний стан на території України, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, та інші обставини, що мають істотне значення, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Позивач являється інвалідом другої групи згідно довідки акту обстеження МСЕК серія 12 ААБ № 049886, а тому звільнений від сплати судового збору.

Згідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено позивач є інвалідом ІІ групи тому витрати з розгляду справи компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Недобоївської сільської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.06.2024 року.

Суддя: Олександр Георгійович ЄФТЕНЬЄВ