Справа № 482/1489/23
Номер провадження 2/482/259/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретаря Шведової Я.О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, від імені та в інтересах якої на підставі договору діє адвокат Ярмуш В.В., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності, укладеного між позивачем та її покійним дідусем ОСОБА_3 , за яким позивач прийняла у дар житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

У своїх вимогах посилалася на те, що дідусю позивача ОСОБА_4 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на підставі рішення свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 04 квітня 1981 року видане виконавчим комітетом Новоодеської міської ради народних депутатів №40 від 12 березня 1981 року.

01 січня 1992 року дідусь вирішив подарувати позивачу вказаний будинок. Про передачу позивачу у дар зазначеного житлового будинку, з метою уникнення непорозумінь між собою, вони склали договір дарування у простій письмовій формі і в подальшому домовились оформити договір дарування нотаріально. При цьому дідусь передав позивачу житловий будинок та всі правовстановлюючі документи і позивачем фактично було прийнято будинок у дар.

Однак договір дарування між ними нотаріально так і не був посвідчений з різних причин (станом здоров`я, браком коштів, браком часу тощо).

Невдовзі, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Однак договір дарування будинку між позивачем та її дідусем було фактично укладено і його умови виконано, хоча і не додержано встановленої законом форми.

З посиланням на те, що сторони виконали усі умови договору, однак з об`єктивних причин вони втратили можливість нотаріально посвідчити правочин, відповідно до вимог ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963року яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), позивач просить суд визнати дійсним договір дарування укладений між позивачем та її покійним дідусем ОСОБА_3 , за яким позивач прийняла у дар житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 05 травня 2023 року у вказаній справі замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача Новоодеську міську раду Миколаївської області.

У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник надав до суду заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутність, позовні вимоги позивача підтримує повністю, просить суд про їх задоволення.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву у якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю та просить справу розглядати у його відсутність.

Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на підставі рішення свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 04 квітня 1981 року видане виконавчим комітетом Новоодеської міської ради народних депутатів №40 від 12 березня 1981 року.

01.01.1992 року позивач прийняла від ОСОБА_4 у дар житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

У той же день було укладено відповідний письмовий договір дарування, який не було посвідчено у нотаріальному порядку, однак сторони домовилися, що через деякий час після підписання договору вони посвідчать укладений договір дарування в нотаріальному порядку.

Сторони домовились про усі суттєві умови договору, крім того, відбулось повне виконання договору, а саме ОСОБА_4 передав позивачу у власність нерухоме майно та правовстановлюючі документи на нього, а позивач прийняла його у дар.

Таким чином позивач фактично вступила у володіння даним нерухомим майном та користується ним з 01.01.1992 року.

Однак договір дарування між ними нотаріально так і не був посвідчений з різних причин які постійно виникали, за станом здоров`я, браком коштів, браком часу.

Невдовзі, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 17.04.1992 року.

Як видно із Інформаційної довідки із спадкового реєстру №73645972 від 19.08.2023 року спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не відкривалася.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Згідно зі ст.153 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно ст.243 ЦК України (в редакції 1963року яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети.

Згідно ст.243 ЦК України (в редакції 1963року яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі.

До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу, які передбачають обов`язковість нотаріального посвідчення договору.

Згідно ст.47 ЦК України (в редакції 1963року яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічна норма збереглася і у діючому на цей час Цивільному Кодексі України 2004 року, а саме ст.220ЦК України передбачає, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до абз. 3 та 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

У справі, що розглядається, сторонами було додержано всіх істотних умов договору дарування від 01.01.1992 року, що на думку суду дає підстави для визнання його дійсним, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на неї судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору ухвалює покласти на позивача, за його клопотанням.

З врахуванням вищевикладеного та керуючись статтями 3- 5, 11-13, 76-82, 83, 89, 141, 206, 264-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 220 ЦК України, суд, -, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати дійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 01 січня 1992 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , за яким ОСОБА_1 прийняла у дар житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко