справа № 757/6071/23 головуючий у суді І інстанції Матійчук Г.О.
провадження № 22-ц/824/402/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаним позовом, у якому просили стягнути солідарно з Генерального прокурора та Офісу Генерального прокурора шляхом списання з казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у відшкодування заподіяних моральних страждань 3 000, 00 Євро, які на дату набрання законної сили мають бути конвертовані у національну валюту; стягнути солідарно з Генерального прокурора та Офісу Генерального прокурора шляхом списання з казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 у відшкодування заподіяних моральних страждань 3 000, 00 Євро, які на дату набрання законної сили мають бути конвертовані у національну валюту

В обґрунтування позову зазначено, що бездіяльністю посадових осіб Офісу Генерального прокурора, що полягає у невнесені відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 30 грудня 2022 року, а також неналежним розглядом заяви ОСОБА_1 від 06 лютого 2023 року, невиконанням ухвали Печерського районного суду від 30 січня 2023 року, справа №757/2893/23-к, позивачам було завдано моральної шкоди, що стало підставою для звернення до суду із вказаною заявою.

Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 24 лютого 2023 року відкрив провадження у справі та вирішив провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Офіс Генерального прокурора 28 березня 2023 року подав відзив на позов. Зокрема, у відзиві зазначено, що вимоги до Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора є безпідставними, оскільки позивачі помилково вважають, що сам факт зобов`язання уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до ЄРДР свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання їм моральної шкоди, та мають наслідки цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивачів були поновлені ухвалою слідчого судді. Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Також вказано, що відповідачем у справі повинна бути держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України (а.с. 31-49).

Державна казначейська служба України 05 травня 2023 року подала відзив на позов, у якому просила відмовити у задоволення позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що Казначейство жодних прав та інтересів позивачів не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж позивачі не вказують на Казначейство як на порушника своїх прав). Також вказує, що позивачі не надали доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння їм моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог (а.с. 60-70).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянти, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неналежним дослідженням доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення, які суд вважав встановленими, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянти зазначають, що суд ухвалив рішення всупереч нормам процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Апелянти посилаються на те, що ухвала Печерського районного суду від 30 січня 2023 року прийнята при розгляді справи №757/2897/23 про зобов`язання внесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 30 грудня 2022 року не була виконана прокурором, відповідальність за що має нести держава.

Офіс Генерального прокурора подав відзив на апеляційну скаргу, яку вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, вважає, що доводи скарги не відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, а рішення суду є законним і обґрунтованим.

У відзиві зазначили, що заява ОСОБА_1 від 30 грудня 2022 року щодо недбалого ставлення до військової служби службових осіб військової частини НОМЕР_1 при наданні медичної допомоги її чоловікові ОСОБА_2 03 січня 2023 року надійшла на розгляд до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері та відповідно до вимог

пункту 3.7 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03 грудня 2012 року № 125, в частині можливих неправомірних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 за належністю 04 січня 2023 року скерована до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил для розгляду в межах компетенції, а в частині організації несення військової служби надіслана до Генерального штабу Збройних Сил України, про що ОСОБА_1 була проінформована.

В подальшому ОСОБА_1 у порядку статті 303 КПК України оскаржила до суду дії посадових осіб Офісу Генерального прокурора щодо розгляду її заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року зобов`язано уповноважених осіб внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

ОСОБА_1 06 лютого 2023 року подала заяву до Офісу Генерального прокурора про виконання ухвали, до якої було долучено незавірену копію цієї ухвали.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що хвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 січня

2023 року (справа № 757/2897/23-к) зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості із заяви від 30 грудня 2022 року ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних; зобов`язано службову особу, яка внесла до Єдиного реєстру досудових розслідувань, надати заявнику документ, що підтверджує прийняття та реєстрацію заяви, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 8).

ОСОБА_1 06 лютого 2023 року подала заяву до Офісу Генерального прокурора про виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року, до якої долучена копія вказаної ухвали (а.с. 7).

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом позивачі мотивували свої вимоги бездіяльністю посадових осіб Офісу Генерального прокурора, що полягає у невнесені відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 30 Грудня 2022 року, неналежним розглядом заяви ОСОБА_1 від 06 лютого 2023 року, невиконанням ухвали Печерського районного суду від 24 лютого 2023 року у справі № 757/2893/23-к, якою зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості із заяви від 30 грудня 2022 року ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачі помилково вважають, що сам факт зобов`язання уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання їм моральної шкоди, що мають наслідки цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивачів були поновлені ухвалою слідчого судді. Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнали позивачі. Застосувавши висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 638/8493/19 (провадження № 61-13452св20), суд першої інстнацїі дійшов висновку, що ухвала слідчого судді про задоволення скарги на бездіяльність постанови слідчого свідчить про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб Генеральної прокуратури України. При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року (справа № 757/2893/23-ц), на яку посилаються позивачі, незаконними дії чи бездіяльність Офісу Генерального прокурора, не визнавались. Крім того, позивачами у позові не зазначено та суду не надано жодного доказу на підтвердження завдання їм діями (бездіяльністю) Офісу Генерального прокурора або його службовими особами душевних страждань, приниження честі і гідності, чи ділової репутації, або ж інших немайнових втрат, у яких може полягати моральна шкода, а заявлений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди є недоведеним та таким, що не підтверджуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наведеного.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зазначила, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У справі, яка переглядається, позивачі пов`язують завдання їм моральних страждань з неналежним здійсненням уповноваженими особами прокуратури своїх службових обов`язків, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення/заяви позивача про кримінальне правопорушення.

Позивач уважав, що факт незаконності дій (рішення) уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора встановлено ухвалою слідчого судді від 30 грудня 2022 року, постановленої за результатами розгляду скарги позивача, поданої в порядку статті 303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд бере до уваги, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивачі не довели належними і допустимими доказами факт завдання їм моральної шкоди внаслідок невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою від 06 лютого 2023 року, причинний зв`язок між діями працівників Офісу Генерального прокурора та настанням тих негативних наслідків, на які вони посилаються.

Також, на думку апеляційного суду є вірним висновок суду першої інстанції про те, що сам по собі факт зобов`язання уповноважених осіб Генеральної прокуратури внести відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені внаслідок постановлення слідчим суддею ухвали.

Отже, встановивши, що позивачі не надали достатні та допустимі докази на підтвердження факту завдання їм моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями посадових осіб Офісу Генеральної прокуратури, суд першої інстанції, на думку колегії суддів обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Враховуючи наведені норми права, апеляційний суд інші доводи апеляційної скарги також розцінює критично і відхиляє, оскільки вони висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні не спростовують.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином встановив фактичні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення судові витрати покладаються на апелянтів.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова