КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-о/947/348/24
УХВАЛА

27.06.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту що має юридичне значення, а саме утримання ОСОБА_1 неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 03.06.2024 року прийнято вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання на 27.06.2024 року о 11 год. 30 хв., з повідомленням сторін по справі.

До судового засідання призначеного на 27.06.2024 року о 11 год. 30 хв., з`явились:

- заявник ОСОБА_1 , разом з представником адвокатом Поліхрановою Ю.В., яким було підтверджено, що він ОСОБА_1 , зареєстрований в місті Донецькі, як внутрішньо-переміщена особа має офіційну адресу місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично за договором оренди проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Сторона заявника заперечувала проти передання справи за підсудністю за офіційною адресою місця проживання заявника;

- заінтересована особа ОСОБА_2 , яка заперечувала проти передання справи за підсудністю за офіційною адресою місця проживання заявника;

- представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не заперечував проти передання справи за підсудністю за офіційною адресою місця проживання заявника.

Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до суду не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Встановивши особу заявника, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Цивільний процесуальний Кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (частина 1 статті 1 ЦПК України).

Як вбачається, дана справа належить до справ окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст. 293 ЦПК України).

Згідно з ч.3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ч.1 ст. 316 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

У відповідності до довідки від 09.09.2021 року за №5137- про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , взятий на облік внутрішньо-переміщених осіб, фактичне місце проживання якого визначено, за адресою: АДРЕСА_4 .

Також заявником визначено у заяві власну адресу проживання в Київському районі міста Одеси за адресою: АДРЕСА_2 , на підтвердження чого надано до суду копію договору оренди житлового приміщення від 24.07.2022 року укладеного його дружиною ОСОБА_2 про оренду квартири АДРЕСА_5 .

Щодо адреси місця проживання заявника, яка приймається судом в якості належного місця проживання останнього для визначення територіальної підсудності справи, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що:

- вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

- місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

- місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Статтею 16 вказаного Закону передбачено, що місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим.

Згідно з п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади.

За нормами п.12 ч.1 ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» , реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою:

1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом;

2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою;

3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.

Згідно з ч.1 ст. 4 вказаного Закону, особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Відповідно до п. 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Отже, офіційною та підтвердженою для органів державної влади адресою місця проживання/перебування особи є адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання/перебування такої особи.

Згідно з ч.1 ст.5 Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що внутрішньо переміщена особа зобов`язана зокрема: 3) повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.

Отже, адреса фактичного проживання особи, зазначена у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, є офіційною адресою фактичного місця проживання особи, яка встала на відповідний облік, на яку в свою чергу чинним законодавством покладено також обов`язок повідомляти про її зміну.

Як вже встановлено, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що заявник ОСОБА_1 є громадянином України, взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, місце проживання якого на час поставлення на відповідний облік визначено за адресою: АДРЕСА_4 .

Отже, саме дана адреса фактичного місця проживання заявника, яка зазначена у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, засвідчує місце проживання заявника, як внутрішньо переміщеної особи, а відтак приймається судом, як офіційною адреса місця проживання останнього.

Щодо доводів заявника про фактичне місце проживання заявника за адресою: АДРЕСА_2 , суд вважає недоведеними, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних доказів на підтвердження вчинення заявником дій з реєстрації або декларування власного місця проживання за цією адресою, як і не надано доказів про повідомлення відповідний структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про зміну власної адреси місця проживання за даною адресою, як внутрішньо переміщеної особи, у відповідності до вимог ч.2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

В судовому засіданні, судом встановлено, що адреса офіційного фактичного місця проживання заявника, яка зазначена у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а саме за адресою: АДРЕСА_4 , у відповідності до адміністративно територіального поділу міста Одеси, відносна до меж Хаджибейського району міста Одеси.

За наслідком чого, судом в судовому засіданні після відкриття провадження по даній справі з`ясовано, що офіційне місце проживання заявника розташоване в Хаджибейському районі міста Одеси, за наслідком чого справа Київському районному суду міста Одеси не підсудна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне передати справу за заявою ОСОБА_1 для розгляду до Малиновського районного суду м. Одеси, за належною територіальною юрисдикцією.

Одночасно судом приймається, що право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24), у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

Крім того, ухвалення судового рішення за наслідком розгляду справи з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) є підставою для скасування судового рішення згідно з положеннями ч. 1 ст. 378 ЦПК України.

За наслідком викладеного, передання даної справи за належною територіальною юрисдикцією є виправданим заходом.

Статтею 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 1-18, 31-32, 293, 294, 316, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Передати цивільну справу в порядку окремого провадження за №947/17454/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту що має юридичне значення, за територіальною юрисдикцією до Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Головуючий Калініченко Л. В.