УХВАЛА

24 червня 2024 року

м. Київ

справа № 704/398/24

провадження № 61-8210ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 15 травня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживача та

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист прав споживача.

03 квітня 2024 року ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

15 травня 2024 року постановою Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2024 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

01 червня 2024 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Черкаського апеляційного суду

від 15 травня 2024 року, в якій просить скасувати її в частині стягнення з нього судового збору.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом

випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною першою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали про передачу справи на розгляд іншого суду.

За змістом пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України та

пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України судові рішення першої та апеляційної інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ

від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження в справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

В ухвалах від 16 січня 2024 року в справі № 191/3882/23 (провадження

№ 61-624ск24), від 01 лютого 2024 року в справі № 761/42052/23 (провадження

№ 61-1418ск24), від 16 лютого 2024 року в справі № 619/3569/20 (провадження

№ 61-2010ск24) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду також виснував про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі з огляду на те, що судові рішення щодо передачі справи на розгляд іншого суду (пункт 9 частини першої статті 353 ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Згідно з підпунктом в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Вирішення питання про стягнення з ОСОБА_2 судового збору за результатами розгляду його апеляційної скарги на ухвалу Тальніського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2024 року є частиною постанови про перегляд ухвали суду першої інстанції, яка не підлягає касаційному оскарженню.

Посилання заявника на неправомірність стягнення з нього судових витрат є безпідставними, оскільки розмір судових витрат може бути предметом розгляду касаційної інстанції, якщо суд визначив розмір таких витрат, а не стягнув їх за апеляційний розгляд ухвали суду першої інстанції, яка не підлягає касаційному оскарженню.

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, тому в відкритті касаційного провадження в справі необхідно відмовити.

Згідно з положенням частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову в відкритті касаційного провадження).

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною першою статті 389,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 15 травня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживача відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В. В. Пророк