КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
судді Київського апеляційного суду Кулікової С.В.
Справа № 761/571/24
Відповідно до змісту частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку; про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні.
Обставини справи
22 січня 2013 року між ним та ПАТ «Європейський газовий Банк» в особі начальника Івано-Франківського відділення №1 Дичка Юрія Любомировича було укладено Договори банківського вкладу №310449, 310443,310445,310446,310447,3100448.
27 січня 2014 року позивач звернувся до ПАТ «Європейський газовий Банк» з вимогою повернути золото. 16 червня 2014 року позивач звернувся до ПАТ «Європейський газовий Банк» з вимогою про розірвання дії Договорів банківських вкладів, однак представник останнього повідомив про необхідність написання письмової заяви про розірвання Договорів банківських вкладів після написання яких представник взяв письмові заяви та повідомив, що золоті злитки зможе підготувати до видачі тільки на наступний день, тобто 17 червня 2024 року.
Однак 17 червня 2014 року представник ПАТ «Європейський газовий Банк» повідомив про те, що у зв`язку з початком процедури ліквідації банку та введення тимчасом адміністрації в банку неможливо передати банківські злитки, а тільки можливо отримання грошових коштів, які будуть передаватись по мірі поступлення коштів в касу або на рахунки банку.
17 червня 2014 року між позивачем та ПАТ «Європейський газовий Банк» укладено Договори банківських вкладів №348978,349029,349052,349062,349075,349128,349136 та здійснено транзакції операції з залученням грошових коштів на рахунки, що вказані в договорах. Однак фактично внесення позивачем коштів до каси банку не відбулось, оскільки, як вбачається з виписки по особистому рахунку Івано-Франківського відділення №1 ПАТ «Європейський газовий Банк» за 17 червня 2014 року банк фіктивно надав кошти в розмірі 1 348 500 грн. за продаж золотих злитків в кількості 29 шт. по 100 грам.
Під час розгляду справи у судовому засіданні представником позивача оголошено клопотання про призначення по справі судово-психологічної експертизи.
Для забезпечення повноти суддового розгляду, з метою встановлення розміру завданої моральної шкоди ОСОБА_1 в результаті незаконних дій з боку відповідачів - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України, виникла необхідність в призначені судово-психологічної експертизи.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Національний банк Українизвернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали.
Вказує, що судочинство здійснюється за принципами змагальності, ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Вказує на недопустимості надання судом процесуальних преваг позивачу, а також порушення принципу змагальності сторін, який передбачає покладення тягаря доказування на сторони.
Вказує, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціалізованих знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року скасовано, відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судово-психологічної експертизи. Матеріали справи направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова мотивова тим, що розмір грошого відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а відтак підстав для призначення експертизи немає.

Зміст окремої думки

У рішенні ЄСПЛ у справі «Дульський проти України» від 01 червня 2006 року прописано, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів з`ясування або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

В силу ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом положень ч. 5 вищевказаної статті суд не може перешкоджати учасникам справи у поданні доказів і зобов`язаний сприяти у поданні (забезпеченні) відповідних доказів, якщо їх подання є утрудненим або неможливим.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до приписів ст. 102 ЦПК висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

В силу ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст.103 ЦПК України, питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно ч.1 ст.104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

В порядку визначеному ч.ч. 1-3 ст.107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати.

Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із проведенням експертизи.

Згідно з ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу (п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України).

Призначення та проведення експертизи у цивільному судочинстві регулюється ст.ст. 103-113 ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року №4038-ХІІ та Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (далі Інструкція).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно з п.6.1 Інструкції об`єктом психологічної експертизи є психічно здорові особи (підозрюваний, обвинувачений, підсудний, виправданий, засуджений, свідок, потерпілий, позивач, відповідач: малолітні; неповнолітні; дорослого та похилого віку).

Психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки (п.6.3. Інструкції ).

В порядку п.6.4. Інструкції основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей.

Орієнтовний перелік вирішуваних питань визначений у п.6.6. Інструкції серед яких, зокрема визначено:

Які індивідуально-психологічні особливості має підекспертна особа?

Чи є у підекспертної особи зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (зазначити обставини: безпідставне обвинувачення, незаконне позбавлення волі, наклеп, образа, заподіяння шкоди її громадським інтересам тощо)?

Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для особи (прізвище, ім`я та по батькові)? Якщо так, то чи завдані особі (прізвище, ім`я та по батькові) страждання (моральна шкода)?

Чи спричинені особі (прізвище, ім`я та по батькові) страждання (моральна шкода) за умов ситуації (зазначаються умови ситуації), що досліджуються у справі? Якщо особі (прізвище, ім`я та по батькові) завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?

Чи здатна підекспертна особа з урахуванням її емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, і давати про них відповідні показання?

Відповідно до особливостей конкретних обставин справи вирішувані психологічною експертизою питання у разі потреби узгоджуються органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), при консультуванні з експертом з метою їх компонування у доцільні для справи блоки.

Отже, діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування. Також за змістом вказаних норм кожна сторона має право надавати суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, висновки експертизи надаються для підтвердження обставин, для з`ясування яких необхідні спеціальні знання. У разі, якщо у сторони відсутня можливість самостійно надати висновок, відповідна сторона вправі заявити перед судом клопотання про призначення відповідної експертизи.

Предметом спору у цій справі є, зокрема, відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу ОСОБА_1 незаконними діями та/або бездіяльністю відповідачів.

Проведення судової психологічної експертизи у справах про відшкодування моральної шкоди передбачено Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а отже для з`ясування обставин наявності такої шкоди може бути призначена експертиза і ці питання є такими, що потребують спеціальних знань.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдана моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди (її розмір) та причинний зв`язкою; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Таким чином, оскільки розмір моральної шкоди входить до предмету доказування, а в порядку проведення психологічної експертизи експерт може визначити розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду), тому, вважаю, що призначення експертизи є обґрунтованим у цій справі та колегія суддів повинна була погодитися з оскарженим судовим рішенням.

Суддя С.В. Кулікова