Провадження № 2/756/1225/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Колядінцевій П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову зазначає, що 05.12.2019 року надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 150 000 доларів США, що еквівалентно 3 600 000 грн., які ОСОБА_2 зобов`язався повернути двома частинами, а саме 75 000 доларів США до 01.07.2020 року та 75 000 доларів США до 01.01.2021 року, на підтвердження чого ОСОБА_2 власноруч написав розписку.

Оскільки ОСОБА_2 ухиляється від повернення коштів, ОСОБА_1 , збільшивши позовні вимоги, просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 150 000 доларів США, що еквівалентно 5 484 000 грн. 00 коп.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначає, що ним з ОСОБА_1 укладались договори фінансового характеру у 2012 році, проте у 2019 році від ОСОБА_1 він гроші не отримував.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає про недоведеність тверджень відповідача, оскільки у нього наявна розписка, яка підтверджує факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів.

ОСОБА_2 у запереченнях на відповідь на відзив зазначає, що всі фінансові взаємовідносини з ОСОБА_1 відбувались до березня 2014 року, а у 2019 році жодних грошей не отримував, у зв`язку із чим просив призначити перевірку на поліграфі.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Єрмоленко О.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

У судовому засіданні ОСОБА_2 у задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що розписка написана та підписана ним, проте гроші він не отримував.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом установлено, що 05.12.2019 року ОСОБА_2 написано розписку, в якій зазначає, що отримав від ОСОБА_1 в борг грошову суму в розмірі 150 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 3 600 000 грн. 00 коп., зобов`язується повернути борг в повному обсязі за наступним графіком: 75 000 доларів США до 01.07.2020 року та 75 000 доларів США до 01.01.2021 року (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що ОСОБА_2 належним чином не виконав взяте на себе зобов`язання перед ОСОБА_1 та у визначений строк у повному обсязі не повернув грошові кошти, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 150 000 доларів США, що станом на дату збільшення позовних вимог еквівалентно 5 484 000 грн. 00 коп.

Разом з тим, надані відповідачем договір іпотеки від 29.05.2012 року, укладений між ОСОБА_1 , як іпотекодержателем та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, додатковий договір № 1 від 26.12.2012 року, додатковий договір № 2 від 17.05.2013 року, додатковий договір № 3 від 09.01.2014 року та попередній договір від 13.05.2013 року, укладений між ТОВ "ЮКОН-С" в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від імені якої діяв ОСОБА_1 не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, висновки психологічної експертизи із застосуванням поліграфа оцінюються судом у сукупності з іншими доказами сторін та не може спростувати як факт отримання позичальником коштів, так і наявності утвореної заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики.

Такий висновок міститься у постанові Верховного суду від 29.11.2023 року у справі № 589/4601/21, провадження № 61-13788св23.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса:

АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 150 000 доларів США, що еквівалентно 5 484 000 (п`ять мільйонів чотириста вісімдесят чотири тисячі) грн. 00 коп. заборгованості за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса:

АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп. судового збору, а всього 5 497 420 (п`ять мільйонів чотириста дев`яносто сім тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя