УХВАЛА

26 червня 2024 року

м. Київ

справа № 215/205/21

провадження № 61-8991ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду 05 листопада 2019 року в справі №215/1565/19, що безпосередньо передбачено нормами статтею 56 Конституції України,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути за рахунок державного бюджету на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої діяльністю підлеглого державі України - виконавчим комітетом Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, в розмірі 1 044 200,00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

У червні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

У касаційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якому заявник вказує, що пропуск строку на касаційне оскарження судового рішення пов`язаний з тим, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду отримав 07 червня 2024 року.

ОСОБА_1 просить поновити пропущений строк в умовах пандемії та Указу Президента від 24 лютого 2022 року № 64.

Верховний Суд відхиляє посилання заявника на Указ Президента від 24 лютого 2022 року № 64, оскільки між датою складення повного тексту рішення суду апеляційної інстанції - 27 липня 2021 року та запровадженням в Україні воєнного стану - 24 лютого 2022 року, сплинув значний проміжок часу - понад шість місяців, що є достатнім терміном для зверненням з касаційною скаргою та клопотанням про поновлення процесуального строку, пропущеного з об`єктивних причин, підтверджених доказами.

Отже, початок процесуального строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року та його закінчення настав до запровадження в Україні воєнного стану, відповідно, його пропуск не зумовлено зазначеною подією.

Доводи ОСОБА_1 щодо запровадженого на всій території України карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби

COVID-19 Верховний Суд визначає необґрунтованими, оскільки сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Учасник судового процесу, реалізуючи свої процесуальні права має вчиняти дії з дотриманням процесуальних строків звернення до суду, тобто добросовісно користуватися своїми правами з метою недопущення настання негативних наслідків для такого учасника справи, які зумовлять докладання додаткових зусиль, направлених на поновлення, пропущеного процесуального строку.

Клопотання ОСОБА_1 не містить жодних випадків, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, а саме: подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Клопотання не містить доводів, підтверджених доказами, що пропуск строку на касаційне оскарження судових рішень допущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили, при цьому суд враховує, що апеляційна скарга на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року подана саме ОСОБА_1 , а отже заявник, реалізуючи добросовісно свої процесуальні права, мав цікавитися ініційованим ним апеляційним провадженням.

Верховний Суд зауважує, що клопотання не містить жодних обґрунтованих підстав, міркувань, доводів для поновлення пропущеного строку на подання касаційної скарги на судові рішення, після спливу більше двох років з дня складення повного тексту постанови апеляційного суду.

ОСОБА_1 не наводить об`єктивних обставин, підтверджених доказами, такого тривалого пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій, не вказує, які перешкоди були для отримання оскаржуваної, зокрема постанови апеляційного суду щодо ініційованого заявником апеляційного провадження.

Узагальнюючи наведене, вказані доводи не можуть свідчити про наявність обставин, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України, перелік яких є вичерпним, за умови яких строк на касаційне оскарження судового рішення може бути поновлено.

Разом з цим, Верховний Суд зауважує, що наведені заявником у клопотанні обставини не є виключними обставинами відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України.

Ураховуючи те, що касаційна скарга заявника подана після спливу більше ніж одного року з дня ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року, а виключні випадки, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України, для поновлення строку на касаційне оскарження заявником не обґрунтовано, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Оскільки Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, відсутні підстави для вирішення клопотань про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та надання визначеності правопорушенню, встановленого постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року в справі №215/1565/19

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року в справі №215/1565/19, що безпосередньо передбачено нормами статтею 56 Конституції України.

Копію ухвали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян