Справа № 504/371/24
Номер провадження 2/504/1444/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2024смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Вінської Н.В.,

за участю секретаря Коцар А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Подільської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Фонанської об`єднаної територіальної громади Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом яким просить суд визнати місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 31 жовтня 2008 року, було укладено шлюб, від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , який наразі проживає з позивачем за адресою АДРЕСА_1 .

23 лютого 2023 року шлюб з відповідачем розірвано згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила.

Представники заінтересованих сторін в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили.

В силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 . Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 31 травня 2019 року батьками дитини записані: батько ОСОБА_1 та мати - ОСОБА_2 .

23 лютого 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано за рішенням Подільського міськрайонного суду Одеської області.

Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рів`єра сіті» №19 від 17.07.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . за час перебування будинку в управлінні ОСББ «Рів`єра Сіті» з вересня 2021 року матір дитини представники ОСББ не бачили.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Подільська міська лікарня» Подільської міської ради Подільського району Одеської області №1020 від 21.09.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована АДРЕСА_3 , знаходилась на стаціонарному лікуванні в ПВ КНП «Подільська міська лікарня» ПМРПРОО з діагнозом загострення хронічного паранохдального психозу.

Відповідно до висновку служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , затверджений рішенням №90 від 29.03.2024 року виконавчим комітетом Фонтанксьокї сільської ради Одеськго району Одеської області, було визнано доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком.

Відповідно до ст.150-157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже суд, ураховуючи вік дитини, яка є малолітньою та відсутність виключних обставин, які б указували на неможливість проживання дитини окремо від позивача, вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останнього з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

На підставі викладеного, керуючись принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, ст.ст. 12, 13, 81, 76-81, 198, 200, 206, 211, 223, 247 ЦПК України, ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Подільської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Фонанської об`єднаної територіальної громади Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком за місцем його реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Одеська апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя : Вінська Н. В.