ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4659/24
провадження № 4-с/753/44/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Котвицького В.Л., за участі секретаря судового засідання Овчар В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Юлія Петрівна, ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з скаргою на дії/бездіяльність головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Ю.П.

Скарга обґрунтована тим, що Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснюється примусове виконання виконавчого листа № 753/13820/21, виданого 04.10.2023 на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2022, в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 від 19.10.2022 про зобов`язання ОСОБА_1 під час спілкування з донькою дотримуватися розпорядку її дня і режиму харчування, не допускати негативних розмов стосовно матері дитини та письмово або в електронній формі повідомляти ОСОБА_2 про намір забрати дитину під час канікул, а саме: під час осінніх, зимових та весняних канікул - не пізніше, ніж за два тижні до їх початку; під час літніх канікул - не пізніше, ніж за місяць до їх початку.

Постановою Дарницької ДВС від 19.10.2023 було відкрито виконавче провадження для виконання зазначеного виконавчого документу. Окрім того, було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 13 400,00 грн.

ОСОБА_1 24.10.2023 отримав вимогу-зобов`язання у виконавчому провадженні НОМЕР_1 про виконання вказаного виконавчого документу.

Також, 21.11.2023 ОСОБА_1 через свого представника була подана заява про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» без стягнення виконавчого збору на підставі ч. 8 ст. 27 Закону. Вимоги, викладені в заяві, були обґрунтовані фактичним виконанням рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

Оскільки відповідь на вказану заяву, ані ОСОБА_1 , ані його представник протягом тривало часу не отримували, 06.02.2024 року адвокат скаржника звернувся до Дарницької ДВС з адвокатським запитом про надання відповіді на заяву про закінчення виконавчого провадження без стягнення виконавчого збору.

На електронну пошту адвоката скаржника 07.02.2024 надійшла відповідь у якій було зазначено про залишення без задоволення заяви скаржника від 21.11.2023, оскільки начебто відсутні підтверджуючі документи щодо факту виконання боржником рішення суду про намір забрати дитину під час канікул, а саме: під час осінніх, зимових та весняних канікул - не пізніше ніж за два тижні до їх початку; під час літніх канікул - не пізніше, ніж за місяць до їх початку.

Скаржник вважає, що відмова в закінченні виконавчого провадження без стягнення виконавчого збору є неправомірною та необґрунтованою, а також такою, що була прийнята без врахування фактичних обставин справи.

Ухвалою суду від 11.03.2024 скаргу прийнято до розгляду та призначено у судове засідання.

Від Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 21.03.2024 надійшов відзив, в якому державний виконавець заперечувала щодо задоволення скарги, зазначила що діяла у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до листа представника стягувача ОСОБА_1 не повідомляв ОСОБА_2 про намір забрати дитину під час канікул, не пізніше ніж за два тижні до їх початку.

У судове засідання з`явився представник скаржника, виможи скарги підтримав та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Державний виконавець у судове засідання не з`явилась, у поданому нею відзиві також зазначалося, що вона просить проводити розгляд справи за її відсутності.

Представник стягувача у судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з участю представника в іншому засіданні, проте належних доказів вказаного до клопотання надано не було.

З огляду на зазначене суд ухвалив, відмовити у задоволенні клопотання представника стягувача, як у необґрунтованому.

Суд, вивчивши доводи скарги та докази додані до неї, відзив державного виконавця на скаргу, доходить висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Під час розгляду скарги встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2022 ухвалено зобов`язати ОСОБА_1 під час спілкування з донькою дотримуватися розпорядку її дня і режиму харчування, не допускати негативних розмов стосовно матері дитини та письмово або в електронній формі повідомляти ОСОБА_2 про намір забрати дитину під час канікул, а саме: під час осінніх, зимових та весняних канікул - не пізніше, ніж за два тижні до їх початку; під час літніх канікул - не пізніше, ніж за місяць до їх початку.

Постановою Дарницької ДВС від 19.10.2023 було відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 для виконання зазначеного виконавчого документу. Окрім того, було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 13 400,00 грн.

Одночасно у вказаній постанові державним виконавцем постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 13 400,00 грн.

ОСОБА_1 24.10.2023 отримав вимогу-зобов`язання у виконавчому провадженні НОМЕР_1 про виконання вказаного виконавчого документу.

Також, 21.11.2023 ОСОБА_1 через свого представника була подана заява про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» без стягнення виконавчого збору на підставі ч. 8 ст. 27 Закону. Вимоги, викладені в заяві, були обґрунтовані фактичним виконанням рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

Головним державним виконавцем 14.12.2023 було направлено запит всім сторонам виконавчого провадження щодо надання інформації про виконання рішення суду від 24.06.2022.

На вказаний запит надійшла відповідь представника стягувача, яка повідомила, що ОСОБА_1 не повідомляв стягувача про намір забрати дитину під час канікул у встановлені терміни, проте лист від 05.09.2023 який отримала ОСОБА_2 містив пропозицію про передачу доньки на територію України для спілкування, відновлення психічного і тактильного зв`язку у період з 09.10.2023 по 30.10.2023, однак вказаний період не відноситься до канікулярного часу. Інших пропозицій стягувач від боржника не отримувала.

Від боржника відповіді на свій запит державний виконавець не одержувала, тому станом на 14.03.2024, на думку державного виконавця, рішення суду не виконано у повному обсязі та не надано доказів його повноцінного виконання до відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, до скарги надано належні докази того, що ОСОБА_1 двічі звертався до ОСОБА_2 про передання дитини на канікули, заявами від 07.02.2023 року та від 05.09.2023 . Зокрема, у заяві від 07.02.2023 скаржник просив погодити дату передання дитини у період з 01.04.2023 по 28.04.2023, а у заяві від 05.09.2023 - у період з 09.10.2023 по 30.10.2023. Крім того, у вказаних заявах скаржник зазначав про можливість погодження інших дат, які б були зручні для стягувача ОСОБА_2 .

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 повідомляв ОСОБА_2 та вживав всіх можливих дій щодо повідомлення ОСОБА_2 про можливість передання дитини на канікули.

Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2022 окрім визначення графіку спільного відпочинку батька з дитиною, також було визначено способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і спілкуванні з нею у формі зустрічей поза місцем проживання дитини та спільного відпочинку за наступним графіком, без присутності матері дитини; зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати та сприяти необмеженому спілкування батька з донькою будь-якими засобами зв`язку - телефонним, поштовим, електронним тощо; зобов`язано ОСОБА_2 повідомляти про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку зустрічей та спільного відпочинку батька з дитиною; зобов`язано ОСОБА_2 на вимогу батька дитини надавати інформацію про місцезнаходження дитини, умови її життя, навчання та виховання.

Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві здійснюється примусове виконання зазначеного рішення суду.

На думку ОСОБА_1 , при зверненні до виконавчої служби ОСОБА_2 переслідувала лише мету стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13 400 грн., оскільки такий збір стягується з неї в інших виконавчих провадженнях, у яких стягувачом виступає ОСОБА_1 та які відкриті за фактами реального невиконання ОСОБА_2 рішення суду по спілкуванню ОСОБА_1 з його донькою.

Фактично ОСОБА_2 вимагає, щоб ОСОБА_1 направляв повідомлення про передачу дитини на канікули, заздалегідь знаючи, що дитина не буде передана для спілкування та зустрічей з батьком за жодних обставин, що вбачається з ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2023 за заявою ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення по графіку спілкування в частині особистих зустрічей ОСОБА_1 та доньки, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 після повномасштабного вторгнення фактично проживає з донькою на території Республіці Словаччина.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною та гарантує право кожного на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Це право було б ілюзорним, коли остаточне судове рішення, яке набрало законної сили, не виконувалось на шкоду одній із сторін.

Судовий контроль за виконанням судових рішень є заключним етапом у процесі реалізації права особи на суд, яке є захищеним в результаті швидкого і повного виконання остаточного судового рішення.

Згідно з положеннями розділу VIII ЦПК України в процесі судового контрою за виконанням судових рішень сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд поновлює порушене право заявника, зокрема, шляхом визнання оскаржуваних рішень, дій або бездіяльності виконавця незаконними та зобов`язання усунути порушення згідно з положеннями статей 447, 453 ЦПК України.

Відповідно до статті 448 ЦПК України, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 448 ЦПК України, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Зокрема, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби провести певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Крім цього, відповідно до положень п.п. 3 п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов`язувати державного виконавця або іншу посадову особу до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу. Таким чином, суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Суд вважає, що належним способом захисту скаржника є зобов`язання державного виконавця вирішити питання про прийняття рішення без стягнення з боржника виконавчого збору.

Отже, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню. Повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання слід скасувати та зобов`язати державного виконавця вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Юлія Петрівна, ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Юлії Петрівни щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 без стягнення ОСОБА_4 виконавчого збору

Зобов`язати головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Юлію Петрівну вирішити питання про прийняття заяви ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 без стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

В задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Л. Котвицький