ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/3656/23

Головуючий у першій інстанції Пархоменко П. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/914/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 травня 2024 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, -

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07.05.2024 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на наступне майно:

- земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0547, площею 0,1943 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- земельну ділянку, кадастровий номер :00:001:0141, площею 0,142 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 .

Застосоване зустрічне забезпечення та зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду грошові коштів у розмірі 150 000 грн.

Установлено, що строк зустрічного забезпечення не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову та, що особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом десяти днів з дня отримання ухвали про забезпечення позову має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції; його заяву про забезпечення позову задовольнити; забезпечити позов шляхом накладення арешту на спадкове майно, спадщина на яке відкрилася після смерті ОСОБА_4 , зокрема на:

- земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0547, площею 0,1943 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- земельну ділянку, кадастровий номер :00:001:0141, площею 0,142 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 ;

- квартиру АДРЕСА_3 ;

- транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI моделі І30, 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- грошові заощадження, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк»: рахунок № НОМЕР_3 за договором №SAMDNWFD100 в сумі 105 021,14 грн; картковий рахунок № НОМЕР_4 за договором №SAMDNFF92 в сумі 84,43 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою.

Заявник зазначає, що застосувавши арешт лише щодо частини спадкового майна, судом першої інстанції не враховано, що інше спадкове майно квартира та автомобіль, є самостійними та найбільш ліквідними об`єктами, оскільки вони, на відміну від житлового будинку та земельних ділянок, не належать спадкоємцям на праві спільної часткової власності.

Наголошує, що накладення арешту на решту спадкового майна є виправданим та необхідним для забезпечення можливості виконання судового рішення у випаду задоволення позовних вимог.

Уважає, що у справі відсутні обставини, які зумовлювали б обов`язкове застосування зустрічного забезпечення. Судом не обґрунтовано розмір зустрічного забезпечення встановлений у сумі 150 000 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Простибоженка О.С., який просив задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Антоненка І.Є., який погодився з оскаржуваною ухвалою суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

У справі встановлено, що у грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ним за Договором позики № 1 від 09.01.2023 в сумі 1 000 000 грн, звернути стягнення на:

- земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0547, площею 0,1943 цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- земельну ділянку, кадастровий номер :00:001:0141, площею 0,142 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 ;

- квартиру АДРЕСА_3 ;

- транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI моделі І30, 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- грошові заощадження, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк»: рахунок № НОМЕР_3 за договором №SAMDNWFD100 в сумі 105021,14 грн; рахунок № НОМЕР_4 за договором №SAMDNFF92 в сумі 84,43 грн, в межах суми боргу шляхом проведення прилюдних торгів на підставі Закону України «Про виконавче провадження» за ціною, що буде визначена при примусовому виконанні рішення суду, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

15.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на спадкове майно, спадщина на яке відкрилася після смерті ОСОБА_4 , зокрема на:

- земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0547, площею 0,1943 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- земельну ділянку, кадастровий номер :00:001:0141, площею 0,142 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 ;

- квартиру АДРЕСА_3 ;

- транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI моделі І30, 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- грошові заощадження, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк»: рахунок № НОМЕР_3 за договором №SAMDNWFD100 в сумі 105 021,14 грн; картковий рахунок № НОМЕР_4 за договором №SAMDNFF92 в сумі 84,43 грн.

Заяву обґрунтовував тим, що ігнорування вимоги кредитора, ухилення спадкоємців від виконання зобов`язань, відсутність будь-якої комунікації свідчить про небажання відповідачів повернути грошові кошти, надані спадкодавцю у позику, а тому у нього існують обґрунтовані побоювання, що відповідачі вдадуться до відчуження усього спадкового майна з метою ухилення від сплати боргу.

Указував, що відчуження спадкового майна унеможливить звернення стягнення на таке майно в рахунок погашення заборгованості, яке реалізовується в порядку, визначеному для виконання вказаних судових рішень шляхом проведення торгів. У такому випадку судове рішення, яке може бути винесено у цій справі, не матиме для нього правового змісту та він не зможе його виконати, а отже буде позбавлений можливості захистити свої права в межах судового провадження.

Наголошував, що предметом позову є не стягнення боргу спадкодавця, а саме звернення стягнення на майно спадкодавця, яке наразі успадковують його спадкоємці. Частина такого майна вже ними оформлена (автомобіль, грошові кошти на рахунках, земельні ділянки), але заборгованість не сплачена, що вказує на відсутність наміру повертати борг.

З виділених матеріалів вбачається, що 09.01.2023 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) укладено договір позики № 1, за яким позикодавець передав позичальнику грошові кошти у позику у розмірі 1 000 000 грн. Сторонами погоджено, що позика має бути повернута повністю до 31.12.2023 (а.с. 6).

Дізнавшись, що 28.02.2023 ОСОБА_4 померла, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кухти Д.О. із заявою-вимогою до спадкодавців боржника, в якій просив повідомити його про спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 із зазначенням адрес їх місця проживання та інших відомих нотаріусу контактних даних та повідомити спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , про заявлені ОСОБА_1 вимоги про виконання зобов`язань за договором позики № 1, укладеним 09.01.2023 між ним та ОСОБА_4 (а.с. 7, 16-17).

19.04.2023 ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Кухти Д.О. із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 19).

30.05.2023 ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Кухти Д.О. із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 18).

Приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Кухтою Д.О. видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 як спадкоємиці майна ОСОБА_4 :

- 15.09.2023 на грошові заощадження, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк»: рахунок № НОМЕР_3 за договором №SAMDNWFD100 в сумі 105 021,14 грн; картковий рахунок № НОМЕР_4 за договором №SAMDNFF92 в сумі 84,43 грн, зареєстроване в реєстрі за № 1085 (а.с. 20);

- 25.12.2023 на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0547, площею 0,1943 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203, зареєстроване в реєстрі за № 1565 (а.с. 21);

- 26.01.2024 на автомобіль марки HYUNDAI моделі І30, 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_5 , зареєстроване в реєстрі за № 92 (а.с. 22).

Із відповідей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.06.2024 вбачається, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщинуяк спадкоємиці майна ОСОБА_4 праві власності належать:

- земельна ділянка, кадастровий номер :03:000:0547, площею 0,1943 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203 (а.с. 74);

- земельна ділянка, кадастровий номер :00:001:0141, площею 0,142 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203 (а.с. 8, 75);

- квартира АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 10 (а.с. 26, 27, 73).

Суд першої інстанції зваживши на те, що існують обставини, за яких спірне майно може бути відчужено особі, яка не є стороною спору, що дає підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за яким він звернувся, частково задовольнив заяву ОСОБА_1 , наклавши арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0547, земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0141 та житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту, проте уважає, що підлягає зміні перелік майна, на яке має бути накладено арешт.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13 січня 2011 року у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір з приводу звернення стягнення на спадкове майно. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дійсно існують обставини, за яких відповідач може відчужити спірне майно особі, яка не є стороною спору, що у подальшому може утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, виходячи з предмету спірних правовідносин, дійсних обставин справи, обраний вид забезпечення позову шляхом накладення арешту суд вважає обґрунтованим, так як арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Накладення арешту на майно має на меті обмеження особи у праві розпоряджатися таким майном і його застосування не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

Разом з тим, накладення арешту на майно забезпечить реальний захист прав позивача у випадку прийняття рішення на його користь.

Одночасно слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину майна на яке претендує позивач, однак належним чином не обґрунтував підстав накладення арешту саме на це майно.

Так, апеляційним судом установлено, що ОСОБА_2 безспірно на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом належить наступне майно, яке раніше належало померлій ОСОБА_4 , а саме:

- земельна ділянка, кадастровий номер :03:000:0547, площею 0,1943 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- земельна ділянка, кадастровий номер :00:001:0141, площею 0,142 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- транспортний засіб автомобіль марки HYUNDAI моделі І30, 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_5 ;

- квартира АДРЕСА_3 .

Щодо житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , на яке заявник просить накласти арешт, апеляційним судом встановлено наступне.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06.02.2024 (справа №728/2990/23) (а.с. 23-25) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_2 (а.с. 23-25).

Дане рішення не набрало законної сили, наразі існує спір щодо вищезазначеного житлового будинку, виділені матеріали не містять доказів того, що вказаний будинок належав на праві власності померлій ОСОБА_4 .

Щодо можливості накладення арешту на грошові заощадження, які знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк»: рахунок № НОМЕР_3 за договором №SAMDNWFD100 в сумі 105 021,14 грн; картковий рахунок № НОМЕР_4 за договором №SAMDNFF92 в сумі 84,43 грн апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 121 Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 162 від 29.07.2022 надавач платіжних послуг закриває поточні/платіжні рахунки користувачів, у тому числі, у разі смерті власника рахунку - фізичної особи/фізичної особи-підприємця/особи, яка провадила незалежну професійну діяльність, після виплати коштів спадкоємцю(ям) та іншим особам на підставі документів, визначених законодавством України.

Згідно з п. 2.1.2.3.2. Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» Банк закриває рахунок Клієнта у таких випадках: у разі смерті Клієнта.

У виділених матеріалах докази на підтвердження наявності вищезазначених рахунків відсутні, у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що кошти з рахунків були зняті останньою ще до пред`явлення даного позову.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_2 , а також на грошові заощадження, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк»: рахунок № НОМЕР_3 за договором №SAMDNWFD100 в сумі 105 021,14 грн; картковий рахунок № НОМЕР_4 за договором №SAMDNFF92 в сумі 84,43 грн.

Отже, враховуючи викладені обставини, позов ОСОБА_1 має бути забезпечений шляхом накладення арешту на:

- земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0547, площею 0,1943 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- земельну ділянку, кадастровий номер :00:001:0141, площею 0,142 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203;

- транспортний засіб автомобіль марки HYUNDAI моделі І30, 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_5 ;

- квартиру АДРЕСА_3 .

У зв`язку із чим, пункт 2 резолютивної частини оскаржуваної ухвали підлягає викладенню в новій редакції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що саме відповідачі у випадку незгоди повинні доводити неспівмірність вартості арештованого майна збиткам, які може понести позивач.

Вказані правові висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.10.2022 у справі № 336/437/21, де зазначено, що до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Щодо зустрічного забезпечення

Судом першої інстанції з огляду на засади пропорційності з метою можливого відшкодування збитків у випадку їх заподіяння відповідачу в даній справі застосовано зустрічне забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 150 000 грн.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Зазначена норма ЦПК узгоджуються зі змістом Принципу 8 Принципів попередніх і забезпечувальних заходів в міжнародному цивільному процесі, прийнятих Асоціацією міжнародного права у 1996 році: суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті відмови у позові. При вирішенні питання про гарантії суд повинен враховувати можливості позивача відповісти на вимогу про відшкодування збитків.

Таким чином, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Цей інститут має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів.

Суд самостійно оцінює необхідність зустрічного забезпечення. За загальним правилом, вирішення цього питання має диспозитивний характер. Тобто реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком. На цій особливості застосування інституту зустрічного забезпечення у цивільному процесі Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 19 грудня 2018 року в справі №331/5517/17, від 10 квітня 2019 року в справі №753/2380/18-ц, від 30 травня 2019 року в справі №456/2438/17, від 28 жовтня 2020 року в справі №761/3222/17.

Отже, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України.

У даній справі, суд першої інстанції на власний розсуд дійшов висновку про необхідність зустрічного забезпечення. Вирішуючи це питання, виходив з можливого відшкодування збитків у випадку їх заподіяння відповідачу вжиттям заходів забезпечення позову.

Проте колегія суддів не може погодитися з даним висновком.

Так, апеляційним судом не встановлено наявності передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення. Зазначене не спростовується виділеними матеріалами справи.

Застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спадкове майно у справі, що розглядається, не тягне жодних збитків для відповідачів.

При накладенні арешту на майно, власник не позбавляється можливості ним володіти та користуватися, це є лише тимчасовим заходом на час розгляду справи, а отже таке забезпечення не є надмірним втручанням у право власності відповідачів та не зумовлює настання для них будь-яких негативних наслідків.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що у справі відсутні обставини, які зумовлювали б обов`язкове застосування зустрічного забезпечення, а суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував необхідність у його застосуванні.

Оскільки доказів того, що обраний позивачем та застосований судом в ухвалі захід забезпечення позову призведе до можливих матеріальних втрат відповідачем унаслідок його застосування не надано, виділені матеріали таких доказів не містять, та враховуючи відсутність обставин, визначених у ч. 3 ст. 154 ЦПК України, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зустрічного забезпечення колегія суддів вважає необґрунтованим.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Бахмацького районного суду Чернігівської області 07.05.2024 в частині накладення арешту на майно зміні, а в частині застосування зустрічного забезпечення скасуванню.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 травня 2024 року в частині накладення арешту на майно змінити, виклавши пункт 2 резолютивної частини в наступній редакції:

"Накласти арешт на наступне майно:

- земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0547, площею 0,1943 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203, що належить на праві власності ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку, кадастровий номер :00:001:0141, площею 0,142 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203, що належить на праві власності ОСОБА_2 ;

- транспортний засіб автомобіль марки HYUNDAI моделі І30, 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.01.2024, що зареєстровано в реєстрі за № 92;

- квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ."

Ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 травня 2024 року в частині застосування зустрічного забезпечення скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в частині забезпечення позову може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко