САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/669/24
Провадження №2/726/175/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., а участі секретаря судових засідань Колісник А.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє також від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Никифорак Володимир Михайлович до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язати вчинити дії,-, -

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача звернувся до суду із позовом в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_4 .

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.10.2023 року було визначено, що частка померлого ОСОБА_4 , у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 становила 2/3 частини, визнано за ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_2 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , по 2/9 частки вказаної житлової квартири за кожним. Відтак позивачі є співвласниками вказаної квартири.

Після набрання чинності вказаним рішенням суду позивач зі своїм сином хотіла оселитися у вказаному житловому приміщенні, однак її свекруха - ОСОБА_3 самостійно змінила замки до спільної квартири та не допустила її і сина до квартири, на телефонні дзвінки не відповідає, відмовляється пускати позивача та дитину до спільної квартири.

Враховуючи той факт, що в досудовому порядку вирішити спір з відповідачкою не вдалося, просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача усунути перешкоди позивачам в користуванні вказаною житловою квартирою та заборонити відповідачці чинити будь-які дії, спрямовані на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей, доступі до приміщення квартири та користуванні квартирою, зобов`язати відповідача передати позивачці ключі від запірних замків вхідних дверей вказаної квартири та вселити її та малолітнього сина у вказану квартиру.

Представник відповідача подала до суду відзив на позов у якому вказала, що позов є передчасним та необґрунтованим, оскільки позивач не зверталась до неї із питанням щодо вселення до квартири. Відповідач не чинить будь-яких перешкод у володінні квартирою.

Позивач та її представник у судове засідання не зявилась, однак надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, вказала про його безпідставність, оскільки позивачем не доведено існування спору між сторонами та створення відповідачем перешкод у користуванні майном, про які зазначає позивач.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про необхідність задоволити позов позову враховуючи таке.

Як встановлено із рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.10.2023 року у справі № 726/1691/23, позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено, визначено, що частка померлого ОСОБА_4 (чоловіка позивачки), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 становила 2/3 частини; визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , а саме на 2/9 частки житлової квартири АДРЕСА_1 ; визнано за сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , а саме на 2/9 частки житлової квартири АДРЕСА_1 ; право спільної сумісної власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 припинено.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 та її малолітньому сину ОСОБА_2 належить по 2/9 частки житлової квартири АДРЕСА_1 .

Із пояснень сторін, які ніким не оспорюються, встановлено, що у вказаній квартирі постійно проживає відповідач ОСОБА_3 , яка також є її співвласницею.

Як вказує позивач, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні вказаним житловим приміщенням. Судом встановлено, що 28.01.2024 року позивач зверталась до поліції із заявою у якій просила прийняти міри щодо її свекрухи, яка самовільно змінила замки у квартирі, не допускає до квартири, на телефонні дзвінки не відповідає. Також вказане підтверджується і письмовими поясненнями, відібраними у ОСОБА_1 . Остання зазначає, що має намір зареєструвати своє право власності на квартиру для чого їй потрібно отримати технічний паспорт на неї чи допустити працівника органу БТІ до неї для огляду. Однак її свекруха ігнорує прохання позивачки, до квартири нікого не пускає.

Листом ГУНП в Чернівецькій області від 22.02.2024 № 2007/123/39/04.24, позивача було повідомлено, що її звернення буде розглянуто, а ОСОБА_3 буде опитано. Разом із тим, як це вбачається із довідки про результати розгляду звернення від 12.02.2024 року, встановити та опитати ОСОБА_3 не виявилось можливим, оскільки остання знаходиться на стаціонарному лікуванні у Чернівецькій обласній психіатричній лікарні.

Окрім того, до ОСОБА_3 , у месенджері «Viber» звернувся представник позивача, адвокат Никифорак В. Останній зазначає, що отримав відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач готова віддати ключі він спільної квартири, запитує коли можна їх забрати, на що отримує відповідь «коли буду на тому світі, поспішайте відправляти».

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач дійсно чинить перешкоди у здійсненні права власності позивачки щодо вказаної квартири. Незважаючи на заперечення представника відповідача, який зазначає про відсутність спору, суд звертає увагу на те, що саме по собі звернення позивача до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю й заперечення відповідача щодо його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод, що спростовує доводи у частині недоведення позивачем своїх позовних вимог. Аналогічних висновків щодо доводів відповіча дійшов Верховних суд у своїх постановах від 28.04.2022р.у справі № 334/815/21, 13.10.2021р. у справі № 759/23652/19.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, третьою статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Конвенції. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У статті 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Відповідно, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та/або розпорядженню своїм майном. Підставою звернення за захистом в судовому порядку є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або/та користування належним йому майном, за умови відсутності між сторонами спірних договірних правовідносин відносин.

Відтак, враховуючи, що позивачка та її син є співвласниками вказаної вище квартири та мають право користуватись нею, створення перешкод з боку іншого співвласника, порушує таке їхнє право. За таких обставин, порушене право позивачів повинно бути захищено та поновлено шляхом задоволення позовних вимог.

Таким чином, керуючись, ст. ст. 317, 319, 321, 383, 358, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 7, 150 ЖК УРСР, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , усунути перешкоди ОСОБА_1 та малолітньому ОСОБА_2 в користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 та заборонити відповідачці чинити будь-які дії, спрямовані на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей, доступі до приміщення квартири та користуванні квартирою.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , передати ОСОБА_1 ключі від запірних замків вхідних дверей вказаної квартири.

Вселити ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2 в житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук