ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/707/22 Номер провадження 22-ц/814/450/24Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л.Є. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку та додаткової суми у розмірі завдатку за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Дем`яненко Ольги Олегівни на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 14 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача завдаток у розмірі 65000 грн та додаткову суму у розмірі завдатку 65000 грн. та понесені витрати на правову допомогу і сплату судового збору.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 16.01.2021 між нею та відповідачем укладено домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно усної домовленості купівля-продаж будинку здійснюється за 120000 грн. 16.01.2021 позивач передала відповідачу завдаток у розмірі 65000 грн., а остаточний розрахунок було вирішено здійснити у нотаріуса в момент реєстрації договору купівлі-продажу. На підтвердження домовленостей відповідачем 16.01.2021 надана розписка про отримання коштів. Оскільки у відповідача не були готові документи для продажу, домовились укласти угоду після приведення у відповідність усіх документів. При цьому відповідач, до моменту посвідчення договору, надала згоду на користування позивачем будинку та передала ключі від домоволодіння. 31.03.2021 позивач стала проживати у вказаному будинку.

В подальшому 13.06.2022 в телефонній розмові відповідачка повідомила про не бажання продавати позивачу будинок. Надалі вона направила відповідачу повідомлення про необхідність з`явитися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу, але у визначений день відповідачка до нотаріуса не з`явилась. На неодноразові вимоги повернути сплачений нею завдаток, відповідачка відмовилась повернути гроші, що змусило її подати позов до суду.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 14 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 30000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пропорційно до задоволених вимог, а саме судовий збір в розмірі 410 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3150 грн., а всього 3560 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_2 - адвокат Дем`яненко Ольга Олегівна, посилаючись не необґрунтованість та неповноту рішення, прохала скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції безпідставно не врахував покази свідка ОСОБА_3 та дійшов помилкового висновку про відсутність домовленостей між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо зарахування 30 000 грн., як оплату за користування житловим будинком протягом 15 місяців.

Вказувала, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що на момент розгляду справи у позивачки ОСОБА_1 був відсутній оригінал розписки, згідно з якою ОСОБА_2 винна ОСОБА_1 гроші.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 16.01.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися укласти договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить останній, про що складено розписку. Згідно розписки ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 оплату за будинок (частково) в сумі 65000 грн. Крім цього ОСОБА_1 написала розписку про те, що вона зобов`язується до 31.12.2021 доплатити 55000 грн. за купівлю домоволодіння за вказаною адресою.

Проте до 31.12.2021 договір купівлі-продажу сторонами не був укладений.

Згідно розписки написаної 16.09.2022 ОСОБА_1 , у зв`язку з її відмовою від придбання житлового будинку та невиконанням умов про доплату суми вартості будинку, нею було отримано від ОСОБА_2 35000 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Відповідач не заперечувала того, що частина коштів, яку вона отримала від позивачки, як аванс в сумі 30000 грн залишились не повернутими. Така сума рахується нею, як плата за оренду будинку в якому проживала позивачка з квітня 2021 року по червень 2022 року, по 2000 грн в місяць.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що передані ОСОБА_1 грошові кошти ОСОБА_2 в розмірі 65000 грн., є авансом, які підлягають поверненню незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Враховуючи часткове повернення коштів, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача частини неповернутих коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З аналізу зазначеної норми матеріального права випливає, що завдаток видається кредиторові боржником у разі укладення договору.

Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця, відповідно до норми частини першої статті 570 ЦК України.

Другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов`язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом.

Викладені положення закону є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку як одного із засобів забезпечення виконання зобов`язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами цивільно-правового зобов`язання; обов`язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком; винне ухилення одної зі сторін від виконання укладеного з дотриманням встановленої законом форми договору, який забезпечений завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з вищенаведених критеріїв, передані однією стороною другій стороні грошові суми або рухоме майно у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами укладено не було, тому передані позивачем грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений. Так як аванс ОСОБА_2 було повернуто частково, суд правомірно прийшов до висновку про стягнення з відповідача неповернутої його частини.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що сторони домовилися про те, що інша частина авансу у розмірі 30000 грн. зараховується як оплата за користування житловим будинком, оскільки дана обставина не доводиться належними доказами.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

В доктрині приватного права припинення зобов`язання обумовлюється дією правоприпиняючих юридичних фактів. Припинення зобов`язання - це припинення правового зв`язку його суб`єктів, у яких припиняються суб`єктивні права і обов`язки, що складають зміст зобов`язальних правовідносин (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2023 року в справі № 161/13862/19 (провадження № 61-7868св21).

Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

У справі відсутні належні та допустимі докази того, що між сторонами існувала домовленість що інша частина авансу у розмірі 30000 грн. зараховується як оплата за користування житловим будинком. Наявність оригіналів розписки у ОСОБА_2 не свідчить про повернення нею у повному розмірі авансу.

Положеннями частини першої статті 76, частини другої статті 77, частин п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зважаючи на викладене, колегія вважає, що суд першої інстанції встановивши, що сплачена позивачем сума є авансом, який підлягає поверненню в тому розмірі, в якому він надавався, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дем`яненко Ольги Олегівни на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 14 березня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.05.2024

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О.Панченко

В.П. Пікуль