КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи 756/9552/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3013/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Мазурик О.Ф., Желепи О.В.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування поширеної інформації, стягнення моральної шкоди,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року,

апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року,

встановив:

у червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, розміщену відповідачем в соціальній мережі «Facebook» на особистій сторінці та в загальнодоступних групах «ІНФОРМАЦІЯ_10» та « ІНФОРМАЦІЯ_11 » наступного змісту: «ВНИМАНИЕ Одесса: ВОРЫ и АФЕРИСТЫ, знакомьтесь это ОСОБА_1 и его подельница ОСОБА_6 . Эти граждане самовольно занимают должности: управляющего делами ОСМД по адресу АДРЕСА_1, беззаконно, занимают управленческие должности, не предоставляя никакой подтверждающей документации, присваивая деньги жильцов в личных целях», зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену інформацію в такий самий спосіб, як вона була поширена, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року позов було задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 , а саме:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній інтернет-мережі «Facebook» на її персональній сторінці та в загальнодоступних групах «ІНФОРМАЦІЯ_10» та « ІНФОРМАЦІЯ_11 » наступного змісту:

«ВНИМАНИЕ Одесса: ВОРЫ и АФЕРИСТЫ, знакомьтесь это ОСОБА_1 и его подельница ОСОБА_6 . Эти граждане самовольно занимают должности: управляющего делами ОСМД по адресу АДРЕСА_1, беззаконно, занимают управленческие должности, не предоставляя никакой подтверждающей документации, присваивая деньги жильцов в личных целях».

Зобов`язано ОСОБА_2 у п`ятиденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом опублікування спростування недостовірної інформації в соціальній інтернет-мережі «Facebook» на персональній сторінці ОСОБА_2 та у загальнодоступних групах «ІНФОРМАЦІЯ_10» та « ІНФОРМАЦІЯ_11 » у вигляді повідомлення наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ: За цією адресою в мережі інтернет «Facebook» було розміщено відносно ОСОБА_1 , яка визнана судом такою, що порушує право на його повагу честі, гідності та недоторканності ділової репутації. Перепрошую та вибачаюсь за порушення за порушення честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 за оприлюднення інформації щодо нього», та під спростуванням розмістити текст резолютивної частини рішення суду у даній справі дослівно, без редагування та скорочення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн., витрати на оплату проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи у розмірі 8 237 грн. 28 коп., витрати на оплату судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи у розмірі 12 355 грн. 92 коп., витрати на оплату судово-психологічної експертизи у розмірі 15 000 грн., витрати на оплату вартості довідки з відомостями про власника веб-сайту та звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі інтернет у розмірі 5 100 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення розміру моральної шкоди, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в цій частині та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Представник відповідача також подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Також представник відповідача подав апеляційну скаргу на додаткове рішення про стягнення судових витрат, у якій просив додаткове рішення скасувати частково та зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 10 000 грн.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач та відповідач не скористались.

У письмових поясненнях представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції відмовити.

В судові засідання, призначені на 05 грудня 2023 року, 13 лютого 2024 року та 23 квітня 2024 року сторони не з`явились, були повідомлені про розгляд справи належним чином.

Від представника відповідача - ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача.

За таких обставин та керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи в судовому засіданні, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги відповідача підлягають задоволенню, а апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач у соціальній мережі «Facebook» на своїй персональній сторінці та у загальнодоступних групах «ІНФОРМАЦІЯ_10» та « ІНФОРМАЦІЯ_11 » розмістила публікацію, яка містить недостовірну інформацію стосовно нього, наступного змісту: «ВНИМАНИЕ Одесса: ВОРЫ и АФЕРИСТЫ, знакомьтесь это ОСОБА_1 и его подельница ОСОБА_6 Эти граждане самовольно занимают должности: управляющего делами ОСМД по адресу АДРЕСА_1, беззаконно, занимают управленческие должности, не предоставляя никакой подтверждающей документации, присваивая деньги жильцов в личных целях». Схожа інформація була також розміщена відповідачем у групі застосунку «Viber».

Вказує, що ним було замовлено кілька експертиз, які підтверджують, що інформація поширена саме відповідачем і стосується особи позивача, має образливий характер, є негативною, та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

ОСОБА_1 зазначав, що поширена відповідачем інформація спричинила йому моральної шкоди, яку він оцінює у 200 000 грн. та яка полягає у дискредитації позивача як добропорядної людини та управлінця з багаторічним досвідом, створенні реальної загрози репутації, що спричиняє ризик погіршення принципово важливих стосунків в особистому, суспільному, політичному та професійному житті, створює вкрай негативне уявлення про особу позивача, його морально-ділові якості.

За таких обставин позивач просив визнати вищенаведену інформацію, поширену відповідачем, недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, зобов`язати відповідача у п`ятиденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом опублікування спростування недостовірної інформації в мережі «Facebook» на персональній сторінці відповідача та у загальнодоступних групах «ІНФОРМАЦІЯ_10» та « ІНФОРМАЦІЯ_11 » у вигляді повідомлення наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ: За цією адресою в мережі інтернет «Facebook» було розміщено відносно ОСОБА_1 , яка визнана судом такою, що порушує право на його повагу честі, гідності та недоторканності ділової репутації. Перепрошую та вибачаюсь за порушення за порушення честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 за оприлюднення інформації щодо нього» та під спростуванням розмістити текст резолютивної частини рішення суду у даній справі дослівно, без редагування та скорочення. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року позов було задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 , а саме:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній інтернет-мережі «Facebook» на її персональній сторінці та в загальнодоступних групах «ІНФОРМАЦІЯ_10» та « ІНФОРМАЦІЯ_11 » наступного змісту:

«ВНИМАНИЕ Одесса: ВОРЫ и АФЕРИСТЫ, знакомьтесь это ОСОБА_1 и его подельница ОСОБА_6 . Эти граждане самовольно занимают должности: управляющего делами ОСМД по адресу АДРЕСА_1 , беззаконно, занимают управленческие должности, не предоставляя никакой подтверждающей документации, присваивая деньги жильцов в личных целях».

Зобов`язано ОСОБА_2 у п`ятиденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом опублікування спростування недостовірної інформації в соціальній інтернет-мережі «Facebook» на персональній сторінці ОСОБА_2 та у загальнодоступних групах «ІНФОРМАЦІЯ_10» та « ІНФОРМАЦІЯ_11 » у вигляді повідомлення наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ: За цією адресою в мережі інтернет «Facebook» було розміщено відносно ОСОБА_1 , яка визнана судом такою, що порушує право на його повагу честі, гідності та недоторканності ділової репутації. Перепрошую та вибачаюсь за порушення за порушення честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 за оприлюднення інформації щодо нього», та під спростуванням розмістити текст резолютивної частини рішення суду у даній справі дослівно, без редагування та скорочення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено поширення відповідачем про нього інформації, яка є недостовірною та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а тому з урахуванням глибини душевних страждань позивача визначив розмір моральної шкоди - 5 000 грн.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що на підтвердження розміру моральної шкоди ним було надано до суду висновок психологічної експертизи, з якого вбачається, що орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань ОСОБА_1 становить 200 000 грн. Вказував, що глибина його душевних страждань внаслідок приниження його честі та гідності була невірно оцінена.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі вказувала, що суд дійшов помилкового висновку про те, що вона визнала факт публікації вказаної позивачем інформації, та не враховано те, що позивачем не доведено поширення інформації саме відповідачем, а також те, що така інформація є недостовірною та порушує честь та гідність позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та в загальнодоступних групах « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 та « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 викладено публікацію наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_8 , знакомьтесь это ОСОБА_1 и его подельница ОСОБА_6 Эти граждане самовольно занимают должности: управляющего делами ОСМД по адресу АДРЕСА_1, беззаконно, занимают управленческие должности, не предоставляя никакой подтверждающей документации, присваивая деньги жильцов в личных целях», що підтверджується наявними в матеріалах справи роздруківками (скріншотами) з соціальної мережі «Facebook» (а.с.39-44, т.І).

Згідно довідки ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 18.02.2021 (а.с.45-51, т.І), на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_12 створено сторінку користувача « ОСОБА_8 » за адресою в мережі інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_9 яка містить вищенаведені спірні публікації.

Згідно положень ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

За змістом ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України закріплено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (абзац 4 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

За змістом статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Крім цього, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням; встановити факт поширення недостовірної інформації та, що поширена інформація стосується саме особи позивача й порушує його особисті немайнові права або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У пункті 6.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено правовий висновок про те, що не можна визнати інформацію такою, що має характер оціночних суджень, якщо ця інформація стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подається як установлений факт, тобто…повідомляється чітко, точно та є констатацією факту.

Подібних за змістом правових висновків, Верховний Суд дійшов у постановах: від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46387/15-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17-ц, від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 483/1556/16-ц.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

У абзаці четвертому пункту 21 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам також роз`яснено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

При зверненні до суду з позовом позивач вказував, що він має вищу освіту, працює у сфері управління житлом, є головою правління та виконавчим директором багатьох ОСББ та ЖБК.

До матеріалів справи позивачем було надано засвідчену його підписом копію Персонального складу Національної ради з питань створення та забезпечення функціонування об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, затвердженого Головою Національної ради з питань створення та забезпечення функціонування об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, до якого входить ОСОБА_1 (а.с.24, т.І).

Пунктом 1 Положення про Національну раду з питань створення та забезпечення функціонування об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 14 березня 2012 року № 201, визначено, що Національна рада з питань створення та забезпечення функціонування об`єднань співвласників багатоквартирних будинків є тимчасовим консультативно-дорадчим органом Кабінету Міністрів України. Основними завданнями Ради є сприяння координації дій органів виконавчої влади з питань створення та забезпечення функціонування об`єднань співвласників багатоквартирних будинків; підготовка пропозицій щодо створення та забезпечення функціонування об`єднань.

Положеннями Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» визначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Згідно наданих до суду першої інстанції разом із позовною заявою доказів вбачається, що позивач є керівником та підписантом ЖБК «Жовтневий-30», ЖБК «Тополь-2», ОСББ «Комфорт», ЖБК «Приморський-28», ЖБК «Суворовський-6», ОСББ «Престиж-2», «Комфорт-2», підписантом ОСББ «Престиж», ОСББ «Тополь-3», ОСББ «Новий будинок», ОСББ «Квітучий дім», ОСББ «Комфорт-3», ОСББ «Мрія-122», ОСББ «Купідон-2», ОСББ «Квітучий дім 2».

Вказані обставини свідчать про те, що позивач має публічний статус, а суспільний інтерес щодо нього при виконанні ним своїх обов`язків свідчить про більш ширші межі допустимої критики відносно нього, що узгоджується зі статтею 10 Конвенції, відповідною практикою ЄСПЛ, Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, яка схвалена 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендаціями, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Вказані обставини судом першої інстанції до уваги взяті не були.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що інформація, яка поширена про ОСОБА_1 в оспорюваній ним публікації, стосується оцінки автором публікації його діяльності як очільника ОСББ, тобто публічної особи, яка відіграє роль у суспільному житті в соціальній сфері.

В даному випадку в контексті оскаржуваної інформації в цілому, з огляду на використані мовностилістичні засоби, апеляційний суд вважає, що така інформація має характер оціночних та особистих суб`єктивних суджень автора публікації при його особистому сприйнятті, не містить однозначного твердження про факт вчинення позивачем конкретного кримінального або іншого правопорушення.

Фактично позивач просить спростувати інформацію, яка є громадською критикою з приводу управління ОСББ і в ній викладені оціночні судження з використанням характерних мовностилістичних засобів та відповідної риторики.

Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи, які є публічними фігурами, мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики (див. постанови Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 761/33563/20 (провадження № 61-9907св22) та від 05 квітня 2023 року у справі № 760/23818/20 (провадження № 61-2235св22).

Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною та її спростування, Верховний Суд неодноразово наголошував, що у кожному конкретному випадку необхідно встановити характер поширеної інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст та контекст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення, а також судам слід розрізняти критику діяльності та стверджувальні висловлювання щодо вчинення кримінальних правопорушень. У випадку встановлення, що інформація, про спростування якої ініційовано питання у справі, містить ознаки оціночних суджень, викладена у формі провокативної риторики з використанням характерних для оціночних суджень мовностилістичних засобів, така інформація вважається суб`єктивною думкою розповсюджувачів, яку не можна перевірити щодо відповідності дійсності та спростувати. Вказана практика у спірних правовідносинах є сталою.

Хоча поширена автором оспорюваної публікації інформація могла непокоїти позивача, а форма її викладу могла бути розцінена ним як провокативна та така, що порушує його особисті немайнові права, однак незважаючи на форму викладу, по своїй суті поширена інформація є власною оцінкою (інтерпретацією) певних подій та обставин, не містить фактичних тверджень про вчинення позивачем правопорушень, а спрямована на привернення уваги громадськості до питань управління позивачем ОСББ.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, викладену в оспорюваній публікації.

Враховуючи те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, у задоволенні цих вимог також слід відмовити.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню і додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення судових витрат.

Крім того, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 767 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування поширеної інформації, стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 767 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді