"25" грудня 2024 р.
Справа № 642/6093/24
2/642/1640/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) в складі:
головуючого судді Ольховського Є.Б.
при секретарі Прийма Ф.О.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року до суду звернулась позивачка яка зазначила що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування в шлюбі сторони за договором купівлі-продажу на сумісні кошти придбали квартири АДРЕСА_1 . Іншу придбав батько відповідача ОСОБА_3 після смерті якого відповідач успадкував його долю. Право власності було зареєстровано за відповідачем в зв`язку з чим, позивачка прохає в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на1/4 вищевказаної квартири.
Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 01.10.24 року провадження в справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалами від 04.10.24р. та 09.12.24р. витребувано докази за клопотанням представника позивача.

Відповідач правом на подання відзиву не користався.

Ухвалою від 20.11.24р. підготовче провадження закрите та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала посилаючись на підстави в ньому викладені. Проти ухвалення заочного судового рішення не заперечувала.

Відповідач до судового засідання не з`явився. Про час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення в справі.

Вислухавши представника позивача дослідивши матеріали справи суд встановив що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню за наступним:

Судом встановлено що сторони з 01.09.1989 року перебували в зареєстрованому шлюбі що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 .

27.04.2011р. шлюб було розірвано згідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу ( НОМЕР_2 ) та позивачка уклала інший шлюб за яким взяла прізвище « ОСОБА_4 » що підтверджено копією паспорту.

Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на згідно до свідоцтва про право на спадщину серія та номер 3-130 виданого 17.09.2019р. Другою Харківською міською нотаріальною конторою та на підставі договору купівлі-продажу № 634 від 08.04.2008р. посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Юдиною О.С.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне правило закріплено в ч. 1 ст. 22 КпШС України (який діяв на час набуття частини спірного нерухомого майна та який втратив чинність 27.07.2010р.), де вказано про те, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі.

Правила розподілу спільного майна подружжя визначені в ст.70 СК України, яка визначає загальне правило рівності часток подружжя в спільному майні та передбачає можливість відступлення від загального правила рівності часток при наявності обставин, що мають істотне значення.

Аналогічні положення містились і ст. 28 КпШС України, який діяв на час набуття частини спірного нерухомого майна у власність.

Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

З огляду на вказане, враховуючи що частина спірної квартири придбалась в період зареєстрованого шлюбу та ведення спільного господарства суд вважає що вона належить сторонам на праві спільної сумісної власності по 1/4.

Таким чином суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, главою 26 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 70 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 22,28 КпШС -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) право особистої приватної власності на1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на3/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення виготовлене 25.12.24р.

Суддя - Є.Б. Ольховський