Справа № 132/3939/24
Ухвала

Іменем України

16 грудня 2024 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка заяву ОСОБА_1 , подану її представнком адвокатом Катричем Павлом Степоновичем про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2024року адвокат Катрич Павло Степанович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, до подання позовної заяви, шляхом:

заборони АТ «Вінницяобленерго» припиняти надавати послуги з розподілу електричної енергії побутовому споживачу ОСОБА_1 на її електроустановки по АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 ;

заборони ТОВ «Енера Вінниця» припиняти постачання електричної енергії побутовому споживачу ОСОБА_1 на її електроустановки по АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

В обґрунтування наданої заяви представник заявника посилається на те, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок належить їй на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 15.03.2017 року № 453.

16.03.2021 року між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_1 було укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №40200259 та заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту про порушення №06297 від 15.08.2024 року, представниками АТ «Вінницяобленерго» було встановлено з боку ОСОБА_1 порушення п.п. 20, п. 5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), а саме використання електричної енергії для професійної та/або господарської діяльності за тарифом побутового споживача.

На підставі даного акту ОСОБА_1 було здійснено коригування вартості сплати за електричну енергію на підставі протоколу засідання комісії №130 від 19.09.2024 року на суму 41000,24 грн.

Відповідно до попереджень від 21.11.2024 року про припинення надання послуг з розподілу електричної енергії АТ «Вінницяобленерго» та постачання електричної енергії від ТОВ «Енера Вінниця», останні повідомили про припинення надання послуг розподілу електричної енергії ат постачання електричної енергії на електроустановки ОСОБА_1 .

Ознайомившись з вищезазначеними попередженнями та документами про порушення правил користування електричною енергією, ОСОБА_1 вважає, що такі дії АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця», які можуть набути статус учасника справи, є незаконними та підлягають скасуванню в судовому порядку.

З метою недопущення порушення прав ОСОБА_1 щодо споживання електроенергії та дотримання ПРРЕЕ є всі підстави заборонити АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця» здійснювати припинення надання послуг з розподілу електричної енергії та постачання електричної енергії, відповідно.

У випадку не застосування таких заходів, припинення постачання електроенергії може завдати шкоди побутовому майну та житловому будинку ОСОБА_1 , так як відсутність електроенергії потягне за собою припинення роботи обігрівальних пристроїв та пристроїв для приготування їжі, які живляться від електроенергії, що в зимовий період є недопустимим заходом, тим більше під час воєнного стану.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається, зокрема, до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору -якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок належить їй на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 15.03.2017 року № 453.

16.03.2021 року між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_1 було укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №40200259 та заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Як стверджує представник заявниці у поданій заяві, відповідно до акту про порушення №06297 від 15.08.2024 року, представниками АТ «Вінницяобленерго» було встановлено з боку ОСОБА_1 порушення п.п. 20, п. 5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), а саме використання електричної енергії для професійної та/або господарської діяльності за тарифом побутового споживача.

На підставі даного акту ОСОБА_1 було здійснено коригування вартості сплати за електричну енергію на підставі протоколу засідання комісії №130 від 19.09.2024 року на суму 41000,24 грн.

Відповідно до попереджень від 21.11.2024 року про припинення надання послуг з розподілу електричної енергії АТ «Вінницяобленерго» та постачання електричної енергії від ТОВ «Енера Вінниця», останні повідомили про припинення надання послуг розподілу електричної енергії та постачання електричної енергії на електроустановки ОСОБА_1 .

Ознайомившись з вищезазначеними попередженнями та документами про порушення правил користування електричною енергією, ОСОБА_1 вважає, що такі дії АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця», які можуть набути статус учасника справи, є незаконними та підлягають скасуванню в судовому порядку.

З метою недопущення порушення прав ОСОБА_1 щодо споживання електроенергії енергії та дотримання ПРРЕЕ є всі підстави заборонити АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця» здійснювати припинення надання послуг з розподілу електричної енергії та постачання електричної енергії, відповідно.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року«Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо:

- необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, що у заяві про забезпечення позову повинно бути вказано обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Всупереч вказаним вимогам закону, заява не містить достатніх обґрунтувань та доказів щодо необхідності встановлення заборони АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця» припиняти надавати послуги з розподілу електричної енергії та постачання електричної енергії побутовому споживачу ОСОБА_1 на її електроустановки по АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , не зрозуміло, яким чином, можливе рішення суду про задоволення позову у разі пред`явлення позову, не зможе бути виконаним або будуть труднощі по його виконанню.

Заявником не наведено у заяві обґрунтованих причин, за яких необхідно застосувати саме такий захід забезпечення позову.

Крім того, із поданої заяви про забезпечення позову не зрозуміло, чи буде звертатися ОСОБА_1 із позовом до суду на неправомірні дії з боку АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця» чи буде сплачувати виниклу заборгованість, оскільки в заяві зазначено, що рахунок заборгованості ОСОБА_1 було отримано лише 02.12.2024 року, тобто в останньої є строк оплати до 02.01.2025 року.

Таким чином, заявником не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову у раз іпред`явлення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду з позовом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Крім того, суд звертає увагу заявника на тому, що Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, Кабінет Міністрів України постановив, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Таким чином, суд зазначає, що нормативно-правовим актом вже заборонено до припинення чи скасування воєнного стану в Україні припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав встановлювати заборону АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця» припиняти надавати послуги з розподілу електричної енергії та постачання електричної енергії побутовому споживачу ОСОБА_1 на її електроустановки по АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів викладених в заяві про забезпечення позову щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із майбутніми заявленими позовними вимогами, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви, є необґрунтованою, а її доводи та матеріали не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому у разі пред`явлення позову.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом майбутніх позовних вимог; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у майбутньому у разі пред`явлення позову в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану її представнком адвокатом Катричем Павлом Степоновичем про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: