ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів визнано неподаною та повернуто.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 у серпні 2024 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, в якому, посилаючись на ЗУ Про захист прав споживачів, просить стягнути з відповідачки на її користь кошти у сумі 12461,00 грн; стягнути з відповідачки на її користь відшкодування збитків у сумі 376,92 грн; інфляційні втрати у сумі 5581,99 грн та три проценти річних у сумі 1188,56 грн; стягнути з відповідачки на користь позивачки відшкодування моральної шкоди в сумі 6230,50 грн.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів - залишено без руху для сплати судового збору (а.с. 8).

На виконання вказаної вище ухвали, 26 серпня 2024 року ОСОБА_1 подано заяву, в якій вона надає письмові пояснення щодо усунення недоліку (а.с. 11-12).

Повертаючи позовну заяву місцевий суд вказав, що недоліки позивачем усунуті не були, оскільки судовий збір не сплачений.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Отже, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення грошових коштів, оскільки спірні правовідносини не пов`язані з захистом прав споживачів у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, позивачкою заявлені також і позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, за якими позивачка від сплати судового збору не звільнена та повинна сплачувати його на загальних підставах.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачка обґрунтувала свої позовні вимоги порушенням її права, оскільки з її рахунку АТ КБ ПриватБанк було здійснено платіж у сумі 12461,00 грн на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 , у призначенні платежу вказано - за інформаційну послугу, яку відповідачка насправді не надавала, дані правовідносини були здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, а тому вважає що її права як споживача порушені. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалась, зокрема, на положення Закону України «Про захист прав споживачів», і на підставі цього Закону наголошувала, що звільнена її від сплати судового збору.

Враховуючи викладене, повертаючи вказану позовну заяву, місцевий суд дійшов необгрунтованого висновки, що спірні правовідносини не пов`язані із захистом прав споживачів у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», не врахував обґрунтування позовної заяви та не встановив правову природу спірних правовідносин.

Крім того, статтею 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Оскільки у спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів, висновок суду першої інстанції про відсутність у позивачки передбаченої ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» пільги по сплаті судового збору за подання до суду позовної вимоги про стягнення моральної шкоди є помилковим.

З урахуванням вище викладеного, висновок суду першої інстанції про наявність визначених ст.185 ЦПК України для повернення позовної заяви ОСОБА_1 є помилковим, а тому, враховуючи положення ст. 379 ЦПК України, колегія вважає за необхідне оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 25 грудня 2024 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова