Справа № 215/874/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

за участю: секретаря - Бугрим К.О.

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

08.02.2024 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що на початку 2022 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого позивач надала в борг відповідачу 24800 грн. строком на один рік зі сплатою 16600 грн., що становить відсотки за користування грошима. Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо повернення боргу та сплаті відсотків не виконав, має заборгованість, яка становить 63000 грн. та складається з наступних сум: 24800 грн. - заборгованість за позикою, 38200 грн. - заборгованість за відсотками. Також, позивач здійснила нарахування 3% річних за період з 01.02.2023 по 15.01.2024 в сумі 1732,50 грн. Тобто загальна сума заборгованості відповідача становить 64732,50 грн. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала згодна на заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2024 постановлено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України, визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В якості доказів укладення договору позики позивач ОСОБА_1 надала роздруківку електронного листування в месенджері з відповідачем ОСОБА_2 та виписку з її особового банківського рахунку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 вказала, що роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) у розумінні ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Але якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне електронне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

Враховуючи зміст електронного листування сторін в месенджері та листа ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 16.10.2023, а також виписку з особового банківського рахунку позивача ОСОБА_1 в сукупності, суд приходить до висновку що між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач ОСОБА_1 надала відповідачу ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 24800 грн. строком на один рік зі сплатою 16600 грн., що становить відсотки за користування грошима.

Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання по поверненню позики та сплаті відсотків не виконав, має заборгованість перед позивачем, яка станом на дату звернення до суду з позовною заявою становить 63000 грн. та складається з наступних сум: 24800 грн. - заборгованість за позикою, 38200 грн. - заборгованість за відсотками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом..

Згідно ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1056-1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та визначається залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, оскільки, відповідач ОСОБА_2 своєчасно та належним чином свої зобов`язання по поверненню позики та сплаті процентів не виконав, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошові кошти в сумі 41400 грн. (24800 грн. сума позики + 16600 грн. відсотки за період з 2022 року по 2023 рік).

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за період з 2023 року по 2024 рік в сумі 16600 грн., то дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки як зазначено позивачем в позовній заяві, строк дії договору позики становить один рік, а тому відсотки за користування позикою не нараховуються поза межами строку дії договору позики.

Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних в сумі 1732,50 грн., оскільки він здійснювався на зазначену позивачем заборгованість в розмірі 63000 грн., але суд раніше дійшов висновку, що обґрунтована сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 41400 грн.

Таким чином, 3% річних на заборгованість в сумі 41400 грн. за період з дати закінчення строку дії договору позики - 01.02.2023 по 15.01.2024 становить 1187,42 грн., а загальна сума заборгованості за договором позики складає 42587,42 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем були понесені судові витрати в розмірі 1211,20 грн. сплаченого судового збору (а.с.1) та 2200 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.14), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10, 12, 43, 49, 141, 158, 259 ч.6, 263-265, 268, 273, 274 ч.4, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 42587,42 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 1211,20 грн. сплаченого судового збору та 2200грн. витрат, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги, а всього 45998,62 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 18.12.2024.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

СУДДЯ: