ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2024 року м. Кропивницький

справа № 384/474/17

провадження № 22-ц/4809/825/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

особа, яка подала скаргу (боржник) - ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються - приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Городецька Юлія Сергіївна,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2024 року в складі головуючого судді Червоненка Д. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги і ухвали суду першої інстанції.

17.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою на діїприватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Юлії Сергіївни, заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 , в якій просила визнати протиправною бездіяльність щодо неповернення виконавчого листа №384/474/17, виданого Ульяновським районним судом Кіровоградської області 05.06.2020, стягувачу ОСОБА_2 , зобов`язати повернути вказаний виконавчий лист стягувачу на підставі пункту 6 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаргу мотивовано тим, що заочним рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2020 витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_3 легковий автомобіль HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , тобто індивідуально визначене майно.

Виконавче провадження №73015301 відкрито згідно постанови приватного виконавця 11.10.2023.

В ході проведення виконавчих дій з`ясовано, що у боржника ОСОБА_1 відсутнє майно, яке має бути передано стягувачу відповідно до рішення суду, про що боржником надано письмові пояснення.

11.10.2023 приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в сумі 20829,50 грн.

В межах виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника в сумі основної винагороди приватного виконавця та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Вважає, що виконавчий лист має бути повернутий стягувачу на підставі пункту 6 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», адже у боржника відсутній легковий автомобіль HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 .

Проте, листом №1417 від 21.12.2023 приватний виконавець відмовила у задоволенні відповідної заяви її представника про повернення виконавчого листа стягувачу.

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що акту про відсутність визначеного виконавчим документом майна, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі, не складено, в матеріалах справи зазначений акт відсутній, а тому відсутні підстави вважати, що у виконавця виник обов`язок повернути виконавчий документ стягувачу згідно пункту 6 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Боржник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаної ухвали суду, та ухвалення нового рішення про задоволення її скарги.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що судом розглянуто скаргу без витребування і дослідження матеріалів виконавчого провадження №73015301, не з`ясовано думки приватного виконавця та стягувача щодо предмета скарги, не надано їм можливість надати свої пояснення, що має істотне значення для встановлення всіх обставин по справі.

В оскаржуваній ухвалі суд посилався на те, що приватним виконавцем не було складено акт про відсутність визначеного виконавчим документом майна, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувану в натурі, а тому підстав вважати, що у виконавця виник обов`язок повернути виконавчий документ стягувану згідно п. 6. ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» немає.

Вважає, що такий висновок судом зроблено передчасно, за відсутності як матеріалів виконавчого провадження з метою їх дослідження та встановлення всіх обставин справи, так і пояснень приватного виконавця, на яку законом покладено повноваження складати такий акт.

Не складення акта про відсутність майна є складовою бездіяльності приватного виконавця щодо неповернення виконавчого листа стягувану на підставі згідно п. 6. ч. 1 ст. 37 Закону, яка оскаржується.

Також судом не враховано, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень про передачу стягувану предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі.

Тобто, акт складається у разі виконання рішення суду та передачі майна стягувачу.

У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу повертає виконавчий документ.

Пунктом 6 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов`язок повернути виконавчий документ стягувану якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

Посилається на лист приватного виконавця Городецької Ю. С. №4173 від 21.12.2023, згідно якого приватним виконавцем в ході провадження виконавчих дій встановлено відсутність транспортного засобу у боржника, в зв`язку з чим оголошено його в розшук.

Оскільки всі заходи вжиті, приватний виконавець протягом тривалого часу не вживає жодних інших дій по виконанню рішення суду, сама наявність відкритого виконавчого провадження та винесені в його межах постанови виконавця про арешт коштів боржника та звернення стягнення на заробітну плату, та інші доходи грубо порушують права боржника вільно розпоряджатись заробленими коштами.

Бездіяльність приватного виконавця є протиправною та незаконною, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» передбачає обов`язок приватного виконавця повернути виконавчий документ стягувану у разі встановлення відсутності у боржника майна, яке підлягає витребуванню. Подальше перебування виконавчого документа на виконанні порушує права боржника, оскільки в межах виконавчого провадження накладені арешти на рахунки боржника та звернуто стягнення на доходи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Стягувач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України, від її представника надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника боржника адвоката Коробєйнікова А. В., який підтримав доводи апеляційної скарги, приватного виконавця Городецької Ю. С., яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін з таких підстав.

Фактичні обставини справи.

11.10.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю. С. відкрито виконавче провадження №73015301, з примусового виконання виконавчого листа №384/474/17, виданого 05.06.2020 Ульяновським районним судом Кіровоградської області про витребування у добросовісного набувача - ОСОБА_4 , та передачу ОСОБА_2 легкового автомобілю HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 (а.с.3).

16.10.2023 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2 (а.с.4).

13.12.2023 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 (а.с.6).

Згідно інформації від 21.12.2023 №14173, наданої приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Городецькою Ю. С., в ході провадження виконавчих дій встановлено відсутність транспортного засобу HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску у ОСОБА_1 у зв`язку з чим оголошено його розшук в порядку ч.3 ст.36 ЗУ «Про виконавче провадження» та додатково 20.11.2023 року до Ульяновського районного суду Кіровоградської області направлено заяву про зміну способу та порядку виконання рішення, яке на день надання відповіді не розглянуто. Питання про завершення виконавчого провадження буде вирішено після вжиття всіх можливих заходів примусового виконання виконавчого документа (а.с.7).

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2024 року, яке ще не набрала законної сили, оскільки на неї подано апеляційну скаргу, відмовлено у задоволені заяви приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Юлії Сергіївни про зміну способу і порядку виконання рішення у цивільній справі №384/474/17 за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та витребування майна у добросовісного набувача.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , як на одну з підстав скасування ухвали суду першої інстанції, посилається на те, що судом розглянуто скаргу без витребування і дослідження матеріалів виконавчого провадження №73015301.

Частинами 5 статті 81 ЦПК України обумовлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 2,3 ст. 83 ЦПК).

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 1 ст. 84 ЦПК).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК).

У поданій до суду скарзі на дії державного виконавця боржником не ставиться питання про витребування у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю. С. копії матеріалів виконавчого провадження №73015301, таке клопотання не заявлялося і її представником адвокатом Коробєйніковою А. В.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав, ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Так, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Положенням частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону № 1404-VIII під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

Пунктом 6 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю. С. перебуває виконавче провадження №73015301, з примусового виконання виконавчого листа №384/474/17, про витребування у добросовісного набувача - ОСОБА_4 , майна - легкового автомобілю HYUNDAI GRANDEUR, та передачу ОСОБА_2 (а.с.3).

З метою примусового виконання рішення суду 16.10.2023 приватним виконавцем арештовано кошти боржника ОСОБА_2 (а.с.4), 13.12.2023 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.6).

В ході провадження виконавчих дій встановлено відсутність транспортного засобу HYUNDAI GRANDEUR у ОСОБА_1 , у зв`язку з чим оголошено його розшук в порядку ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.7).

На даний час, рішення суду залишається не виконаним, майно - автомобіль HYUNDAI GRANDEUR ОСОБА_1 стягувачу не передано, транспортний засіб перебуває у розшуку, у зв`язку з чим приватним виконавцем акт про відсутність майна не складено.

Суд дійшов обгрунтованого висновку, що у виконавця відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, згідно пункту 6 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Отже суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 21 травня 2013 року у справі № 21-87а13.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржена ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не вказують на наявність підстав для висновку про неправомірну бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю. С., щодо не повернення виконавчого листа №384/474/17 стягувачу ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ст. 374, 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко