Справа № 369/8689/24
Провадження №2/369/5744/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2024 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/8689/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кошарський Олександр Володимирович, Державне підприємство «СЕТАМ», Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, Державний нотаріус ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться вище зазначена справа.

18.06.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальної площею 38.9 кв.м., яка належить ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що на розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/8689/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кошарський Олександр Володимирович, Державне підприємство «СЕТАМ», Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, Державний нотаріус ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Так, звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначав, що 26 грудня 2016 року ОСОБА_1 набув у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Ганною Анатоліївною, серія та номер 1070.

Право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому як стало відомо позивачу, 27.11.2020 право власності на квартиру АДРЕСА_1 набуте на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2016 року було припинено 27.11.2020. Новим власником вищезазначеної квартири з 27.11.2020 зазначено ОСОБА_3 , яка набула у власність спірну квартиру на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 8087, виданий 27.11.2020, видавник: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І.С.

В подальшому як стало відомо позивачу з 18.07.2023 новим власником спірної квартири зазначено ОСОБА_2 , який набув у власність спірну квартиру на підставі договору дарування, серія та номер: 681, виданий 18.07.2023, видавник: Липовецька державна нотаріальна контора Вінницької області.

На думку позивача, товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» неправомірно звернулось до Рівненського міського суду Рівненської області з заявою про заміну стягувача Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» у справі № 569/4465/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 144/АЄ-012.07.2 в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, отримало в Рівненського міського суду Рівненської області відповідні ухвали у вищезазначеній цивільній справі, які в подальшому були скасовані Рівненським апеляційним судом постановами від 16 листопада 2023 року та 23 листопада 2023 року.

В подальшому, отримавши ухвали суду у цивільній справі № 569/4465/13-ц, які визнані судом апеляційної інстанції незаконними та такими, що прийняті судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до приватного виконавця Кошарського Олександра Володимировича з заявою про відкриття виконавчого провадження на підстав дублікату виконавчого листа у справі № 569/4465/13-ц та ухвал суду першої інстанції про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Приватний виконавець Кошарський Олександр Володимирович 03.07.2020 виніс постанову ВП № 62470231 про відкриття виконавчого провадження щодо позивача.

Жодного повідомлення від приватного виконавця на адресу реєстрації позивача не надходило, позивачу не було відомо про відкрите провадження щодо нього, адже, позивачу було відомо, що ПАТ "Родовід Банк" набув право вимоги до боржника у вересні 2013 року у справі № 569/4462/13-ц. З ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року № 569/15008/17, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця було встановлено, що первинний стягувач, ПАТ "Родовід Банк", пред`являючи 16 травня 2016 року виконавчий лист до виконання, пропустив строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання. Стягувач повторно не звертався з виконавчим листом та не просив поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання не надано.

В той же час, товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» усвідомлюючи, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання є пропущеним, вводячи Рівненський міський суд Рівненської області в оману, наводячи неправдиві відомості, зазначає про втрату виконавчого листа у справі № 569/4462/13-ц, просить поновити відповідний строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видати дублікат виконавчого листа.

Надалі, не повідомляючи позивача, приватним виконавцем Кошарським Олександром Володимировичем, спірне майно, що на праві приватної власності належало позивачу, було реалізовано на електронних торгах ДП СЕТАМ, переможцем яких визначено ОСОБА_3 . Так, як стало відомо позивачу з сайту ДП СЕТАМ електронні торги відбулись 23 листопада 2020 року.

Заявник відзначає, що у розпорядженні позивача не знаходиться жодного документу, що стосується реалізації спірного майно позивача.

27.11.2020 право власності на квартиру АДРЕСА_1 набуте на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2016 року було припинено 27.11.2020. Новим власником вищезазначеної квартири з 27.11.2020 зазначено ОСОБА_3 , яка набула у власність спірну квартиру на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 8087, виданий 27.11.2020, видавник: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І.С.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем спірного починаючи з 27.11.2020 по 18.07.2023 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 8087, виданий 27.11.2020.

Позивач вважає, що торги, які були проведені 23 листопада 2020 року ДП СЕТАМ є недійсними.

В подальшому 18.07.2023 року ОСОБА_3 подарувала спірну квартиру своєму синові за безоплатним договором ОСОБА_2 .

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на дату звернення з відповідним позовом зазначено ОСОБА_2 , який на безоплатній основі набув у власність спірне майно, яке, на думку позивача, вибуло з володіння позивача без його волі та відома у незаконний, протиправний спосіб, без правової підстави.

Позивач зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою, на думку позивача, може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Предметом спору між позивачем та відповідачем є спірна квартира, що свідчить, що між сторонами виник майновий спір, а тому невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, якщо позов буде задоволено, у зв`язку з цим слід дійти висновку, що даний вид забезпечення є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.

При цьому, позивач вважає, що забезпечення позову у вказаний спосіб не завдасть шкоди сторонам, оскільки заборона відчуження майна тимчасово перешкоджає вчиняти дії щодо його відчуження. При цьому майно залишається у повному володінні та користуванні власника такого майна, та у разі відмови у позові заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Отже, з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, та враховуючи, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, позивач вважає необхідним та можливим забезпечення позову у вказаний вище спосіб.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і за реєстрова на відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Забезпечення позову у виді накладення арешту та заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна є співмірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки земельні ділянки залишаються в їх володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час до вирішення спору судом.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт та винесена заборона може завдати збитків відповідачам, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача 1 щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами, що заявлені та змісту викладених в заяві обставин, слід вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальної площею 38.9 кв.м., яка належить ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальної площею 38.9 кв.м., яка належить ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Копію даної ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Інформація про боржника: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя А.В. Янченко