Справа № 168/321/24 Головуючий у 1 інстанції: Малюта А. В.
Провадження № 22-ц/802/701/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмежеою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі ТОВ «Укр Кредит Фінанс») у березні 2023 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 01 березня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1164-4203. Разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом споживчого Кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, у якому визначаються всі його встотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Договір підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора А6478. За умовами Договору, відповідачу надано на задоволення особистих потреб кредит на суму 12 000 грн строком на 300 днів; базовий період (період сплати відсотків за користування кредитом) 18 днів; знижена ставка 2,50 % в день; стандартна ставка 3,00 % в день. Позивач видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, чим виконав узяті на себе зобов`язання у повному обсязі. Відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви. Відповідач двічі оформляв кредитні відносини з позивачем. Попередня заборгованість за кредитом була погашена, що свідчить про обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання кредитного договору. У повному обсязі кредит не повернуто, відповідач не виконав узяті на себе зобов`язання перед кредитором за цим кредитним договором навіть після спливу строку кредитування. Станом на 27 лютого 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 117 420 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 12 000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 105 420 грн. Кредитором прийнято рішення про застосування до позичальника програми лояльності часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами в сумі 58 920 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 58 500 грн. Просив стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 1164-4203 від 01 березня 2023 року в розмірі 58 500 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 12 000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 46 500 грн.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2024 року позов задоволено, стягнуто ОСОБА_1 в користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1164-4203 від 01 березня 2023 року в розмірі 58 500 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 12 000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 46 500 грн, а також 2422,40 грн судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, при цьому суд не повно дослідив обставини справи, не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду. Розмір нарахованих відсотків за кредитом значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови за договором є несправедливими, якщо розмір штрафу перевищує 50% від суми договору. Просила скасувати рішення суду першої інстанції в цій справі, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заперечили вимоги апеляційної скарги відповідача. Штраф та комісія відповідачу за цим кредитним договором не нараховувалися. Відповідач 08 березня 2023 року сплатила грошові кошти в сумі 1500 грн, які були зараховані на погашення процентів за користування кредитом. Після закінчення строку кредитування (25 грудня 2023 року), нарахування процентів за користування кредитом припинилося. Наданий розрахунок заборгованості є чітким та зрозумілим. Відповідач не надала власного розрахунку заборгованості на спростування його доводів і розрахунку або об`єктивних доказів на погашення заборгованості та її відсутності. Проценти за користування кредитом не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Просив апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, приходить до висновку про залишення її без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 березня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1164-4203. Відповідачем ОСОБА_1 було підписано кредитний договір одноразовим ідентифікатором А 6478. Відповідно до умов договору відповідачу позивачем було надано кредит в сумі 12 000 грн (перераховано кредитні кошти) за реквізитами (на номер банківської карти), вказаними відповідачем. Строк кредитування 300 днів, базовий період 18 днів, знижена % ставка 2,50 % в день, стандартна ставка 3,00 % в день.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач 08 березня 2023 року здійснила часткову оплату в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 500 грн. В порушення умов кредитного договору відповідач неналежно виконала договірні зобов`язання, не повернула у повному обсязі кредит та не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання навіть після спливу строку кредитування. Станом на 27 лютого 2024 року виникла заборгованість в розмірі 117 420 грн, з яких 12 000 грн - заборгованість за кредитом, 105 420 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Позивач застосував щодо відповідача програму лояльності для споживачів фінансових послуг та частково списав заборгованість за нарахованими процентами в сумі 58 920 грн за умови погашення відповідачем решти заборгованості в розмірі 58 500 грн. У зв`язку із цим, заборгованість відповідача становить: 12 000 грн заборгованість за кредитом, 46 500 грн прострочена заборгованості за нарахованими процентами.

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді .

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на вебсайті позивача подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, підтвердила умови отримання позики. Позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор НОМЕР_1 у вигляді смс-коду, який використано для підтвердження підписання договору. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Відповідач була вільна в укладенні зазначеного договору та була обізнана з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодилася, підписавши електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) відповідні документи. Відповідач не заперечує факт укладення нею договору про відкриття кредитної лінії, однак заперечує щодо розміру нарахованої до стягнення суми заборгованості, оскільки вважає, що розмір заборгованості за процентами, нарахованих до стягнення, значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, що є, на її думку несправедливим та порушує її права як споживача.

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги в частині заперечення наявності у позивача права надавати фінансові послуги, оскільки встановлено, що згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08 червня 2017 року № 2401 «Про видачу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)», позивачу видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі № 775/7704/15 від 23 січня 2018 року), колегія суддів здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов п. п. 4.3, 4.5, 4.6, 4.9, 4.11 Договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом; тип процентної ставки за користування кредитом фіксована. Процента ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за промо-ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентною ставками. Надані клієнту в межах програми лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності. Нарахування процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду (18 календарних днів). Нарахування процентів здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною ставко (3,00%) за кожен день користування кредитом (застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за промо-ставкою та/або пільговою процентною ставкою) Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору становить 756 335,00%.

Згідно з п. 4. 9 Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту надату укладення договору складає 120 000 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 108 000 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача в свою користь 58 000 грн заборгованості за кредитним договором, з яких: 12 000 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 46 500 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Згідно розрахунку заборгованості, приєднано до позовної заяви, нарахування процентів здійснювалось у період з 01 березня 2023 року по 18 березня 2023 року включно за зниженою ставкою (базовий період) 2,5% на день, у період з 19 березня 2023 року по 25 грудня 2023 року - за стандартною ставкою 3,0% на день. Період нарахування процентів за користування кредитом не перевищує строку, установленого п. 4.8 Договору (300 календарних днів з дня перерахування кредиту). Тіло кредиту не погашене. Платіж, внесений відповідачем 08 березня 2023 року в розмірі 1500 грн зараховано у погашення нарахованих процентів. Із розрахунку заборгованості та умов договору не встановлено нарахування відповідачу штрафу/пені за невиконання/неналежне виконання зобов`язань.

Розмір нарахованих процентів за користування кредитом відповідає умовам договору.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що пункти договору, які визначають порядок нарахування процентів за користування кредитом, є несправедливими та, відповідно, нікчемними в силу закону.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частина третя статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру.

Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності, по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві. Такого висновку дійшов Верховний Суд, аналізуючи положення п. 6 ч. 1 ст. 3 і ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу та норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору у постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16.

Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 444/484/15ц визначено, що за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У даному випадку суд першої інстанції, враховуючи умови кредитного договору узгодженого сторонами, правильно вважав, що позовні вимоги не є обґрунтованими та доведеними, а тому не підлягають задоволенню з таких підстав.

Пунктами 4.3, 4.5, 4.6, 4.9, 4.11 Договору сторонами узгоджено відсоткові ставки за користування кредитом у базовий період (пільгову, знижену ставку) та стандартну ставку, порядок нарахування процентів, періоди нарахування, у разі невиконання позивачем узятих на себе зобов`язань з повернення кредиту.

Предметом вказаних положень договору є не компенсація у разі невиконання зобов`язань, а самі умови користування оплатним кредитом та його повернення, які є істотними умовами самого договору, оскільки визначають вартість зобов`язань за отриманні кошти та порядок їх повернення, що узгоджуються сторонами в момент укладення договору та не відносяться до тих умов, які врегульовані ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прв споживачів», однак встановлено, що няких компенсаційних виплат відповідачу не нараховано. Відповідач також не заявляла про визнання умов договору недійсними.

Спірний кредитний договір підписаний кредитором та позичальником (споживачем), які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови (пролонговував договір, сплачував кредитні кошти), кредитор надала позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу. Враховуючи вищевикладене, умови договору не є несправедливими, а посилання позивача зводяться до власного тлумачення норм законодавства. Одночасно із цим, відповідач не надала доказів погашення нею заборгованості перед кредитором.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та з правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді