Справа №705/4494/23
2/705/632/24 РІШЕННЯ
06 травня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі судді Єщенко О.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Ухвалою судді від 05 жовтня 2023 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.
Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи від сторін судом у встановлений строк не отримано.
Від відповідача25.10.2023 до суду повернувся конверт разом з ухвалою про відкриття провадження, з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідач вважається такою, якій вручена ухвала про відкриття провадження у справі.
Станом на день розгляду справи відзив від відповідача ОСОБА_1 до суду не надійшов.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст.ст. 526, 530, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Так, згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Суд встановив, що 23.12.2014 відповідач ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором надання банківських послуг.
Також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, відповідачка зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.
При ухваленні рішення суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов, кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами в договорі. Укладання кредитного договору не пов`язується з моментом передання грошових коштів Банком позичальнику.
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», вказує, що укладений між сторонами 23.12.2014 договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови кредитного договору, є договором приєднання та складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Копії вказаних документів додані до позовної заяви.
Оцінивши зазначені докази, суд вважає, що позивач, у порушення вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами 23.12.2014 саме кредитного договору і виникнення у них відповідних прав та обов`язків.
Так, додана до позовної заяви Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 23.12.2014, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 , що не оспорюється, не містить відомостей про те, яку саме банківську послугу мала намір отримати та отримала відповідачка, зокрема, чи виявляла вона намір отримати кредитну картку та яку саме, враховуючи, що за доданим до позову Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» існує чотири її види з різними умовами кредитування - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD».
При цьому суд не бере до уваги при ухваленні рішення відомості, які містяться в копіях довідок Банку про видані картки та про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , без номерів та дат, які додані до позову, а саме, в копії довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з якою Банк видав відповідачу ОСОБА_1 банківські картки 15.08.2017 та 08.12.2021 (водночас за твердженнями позивача договір був укладений 23.12.2014) та в копії довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, згідно з якою 15.08.2017 на банківську картку № НОМЕР_1 Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн, який в подальшому збільшувався, а 03.01.2023 зменшений до 0,00 грн, оскільки ці довідки були сформовані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і не містять підпису відповідача.
Більш того, ці документи, як докази, є недопустимими, оскільки за своїми ознаками, наведеними в ч. 1 ст. 95 ЦПК України, є письмовими доказами, які мають подаватися суду в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 2 ст. 95 ЦПК України). Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч. 4 ст. 95 ЦПК України). У разі якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника), що унормовано абз. 2 ч. 8 ст. 43 ЦПК України. Крім того, ДСТУ 4163-2020 Національний стандарт України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», зокрема, п. 5.26 передбачає, що копія документа засвідчується відміткою, що складається зі слів «Згідно з оригіналом», найменуванням посади, особистим підписом особи, яка засвідчує копію документа, її ініціалами та прізвищем, датою засвідчення копії. Отже, з наведеного вбачається, що такі копії документів, які подані до суду без належного засвідчення, не відповідають вимогам абз. 2 ч. 8 ст. 43, статей 77-80, ч. 2 ст. 95 ЦПК України та є недопустимим доказами.
Також, суд враховує, що спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Виходячи з основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Таким чином, виходячи з того, що умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, суд вважає, що саме Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що надані суду позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів не містять підпису відповідача, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 23.12.2014 Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
При цьому суд також не бере до уваги при ухваленні рішення надані позивачем в обґрунтування своїх вимог копію Анкети-заяви клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, де вказано у тому числі «Прошу відкрити поточний рахунок/картку у гривні», оскільки такі заяви датовані 23.06.2021, тобто майже через сім років після підписання ОСОБА_1 . Анкети-заяви від 23.12.2014, що не виключає можливості повторного укладання кредитного договору з банком, який не є предметом дійсного позову.
Паспорт споживчого кредиту, який долучений позивачем в якості доказу та підписаний 08.12.2021, тобто через сім років після підписання ОСОБА_1 . Анкети-заяви від 23.12.2014, також не є документом, який може підтверджувати умови кредитування, оскільки у вказаному документі передбачено умови кредитування для кредитних карток «Універсальна», «Універсальна Gold», «Картка Platinum», «Картка МС World BlackEdition», «Картка Visa Signature», «Картка МС WorldElite», «Картка Visa Infinite», проте з його змісту не вбачається умови якої саме кредитної картки погоджувалися.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 викладено правову позицію, згідно з якою ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Крім того, підпис споживача ОСОБА_1 , який наявний у паспорті споживчого кредиту, суттєво відрізняється від підпису ОСОБА_1 , який міститься у копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 та наявний у копії Анкети-заяви від 23.12.2014.
При цьому розрахунок заборгованості також не є документом, який може підтверджувати умови кредитування. Так, розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Розрахунок заборгованості не містить даних щодо посадових осіб, якими він сформований та не скріплений печаткою банку, а відтак, він не може бути належним та допустимим доказом у справі.
Крім того, з наданого розрахунку є незрозумілим, яким чином та за яких підстав проводилось нарахування відсотків за рахунок кредиту, з урахуванням того, що підписана сторонами Анкета-заява від 23.12.2014 не містить відомостей про необхідність сплати відповідачем будь-яких відсотків.
Щодо виписки з банківського рахунку, то такий документ дійсно належить до первинних бухгалтерських документів, якими фіксується факт виконання банківських операцій та які слугують підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах.
Водночас, беручи до уваги, що укладання кредитного договору та його чинність не пов`язуються з моментом передання кредитних коштів позичальнику, суд вважає, що виписка з банківського рахунку не може вважатись належним доказом укладання кредитного договору на визначених сторонами умовах.
Крім того, надана позивачем копія виписки за договором б/н за період з 14.09.2017 по 28.05.2023 не може розцінюватись як допустимий доказ, що підтверджує наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки наявність такого договору позивачем суду не доведена, а надана копія виписки, як і копії довідок про видані картки та про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, представником позивача належним чином не засвідчена, зокрема не містить ні посади представника позивача, ні підпису особи, яка засвідчує копію документа, ні її ініціалів та прізвища, ні дати засвідчення копії. Отже з наведеного вбачається, що такий документ не відповідає вимогам абз. 2 ч. 8 ст. 43, статей 77-80, ч. 2 ст. 95 ЦПК України.
За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг, враховуючи відсутність в Анкеті-заяві від 23.12.2014 домовленості сторін про вид карткового рахунку, розмір кредитних коштів, строк їх повернення, сплату процентів, а також за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем відповідних умов, викладених у Витягу з Тарифів та Умовах та Правилах надання банківських послуг, які надані позивачем, у суду немає підстав вважати доведеним факт укладання 23.12.2014 між сторонами кредитного договору на умовах, що викладені позивачем, та виникнення у них відповідних прав та обов`язків.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами кредитного договору як підстави стягнення з відповідача заборгованості за таким договором у випадку неналежного виконання нею свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів у строк та порядки, визначені цим договором.
На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити.
Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки судом у позові відмовлено, сплачений судовий збір позивачу не повертається, а витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У позові АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостівідмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Відповідач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 .
Суддя О.І.Єщенко