Справа № 362/4645/17
Провадження № 2/362/31/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участю: секретарів Шевченко М.В., Сілецької М.О., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

позивача ОСОБА_5 ,

представників позивача - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

відповідача - ОСОБА_8 ,

представників відповідача ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , треті особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Васильківська міська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в:

До Васильківського міськрайонного суду Київської області 08.09.2017 р. з позовною заявою визнання заповіту недійсним звернулася позивач ОСОБА_5 . В своїй позовній заяві просила визнати заповіт, посвідчений 06.03.2017 р. держаним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Хоменком С.А., зареєстрований в реєстрі за №1-322, на ім`я ОСОБА_8 , недійсним. Свою заяву мотивувала тим, що згідно вказаного заповіту, сестра заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме вона право - відповідачці, з якою не була ні в родинних, ні в дружніх стосунках; вони є людьми різного віку і не мали та не могли мати спільних інтересів, при зустрічі та в розмовах жодного разу не згадувала про особу, на яку складено заний вище заповіт, за життя сестра неодноразово висловлювалася, що після її смерті все належне їй нерухоме та рухоме майно залишиться їй, її рідній сестрі, оскільки доля її молодшого сина невідома. Наприкінці 2016 р. рідна сестра захворіла, була госпіталізована до лікарні і як згодом з`ясувалося, у неї стався інсульт, після чого поведінка сестри почала змінюватися, сестра була тяжко хворою та перебувала в стадії реабілітації після перенесеного інсульту, заповіт, вочевидь, не відповідав волевиявленню сестри, оскільки в силу свого стану здоров`я, в тому числі й психічного стану, після перенесеного інсульту, вона під час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними і її волевиявлення не було вільним.

04.12.2017 р. відповідач подала заперечення, в яких вона вказала наступне. Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що підставою для задоволення її позовних вимог є перебування заповідача, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_12 під час укладання спірного правочину, тобто свого волевиявлення, у стані недієздатності, коли померла ОСОБА_12 , не усвідомлювала значення своїх дій. З позовними вимогами позивача по справі не погоджувалася, вважала заявлені позовні вимоги не обґрунтованими, надуманими, безпідставними і такими, що не відповідають дійсності. Померла 08.03.2017 р. особа ОСОБА_12 постійно проживала за адресою в АДРЕСА_1 . Була багато років її сусідкою і приятелювала з її родиною. З часом, враховуючи її похилий вік та певні трагічні події в родині, ОСОБА_13 , залишившись одинокою, потребувала допомоги та турботи. Час від часу вона зверталася за допомогою до сусідів, зокрема, переважно до неї. На її прохання відповідач забезпечувала її продуктами харчування, сплачувала комунальні послуги, купувала ліки, тощо. Оспорюваний заповіт, особисто для неї, був несподіванкою, так як ніколи з померлою на тему її майна не говорила, вона просто в силу тих обставин проявила людяність і милосердя; з поваги до давніх добросусідських відносин, до її хвороби та похилого віку опікувалася померлою ОСОБА_12 (т.1, а.с. 50-52).

02.05.2018 р. представником відповідача ОСОБА_9 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що обставини, на які посилається позивач щодо недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, є безпідставними та ґрунтуються на особистих домислах позивача. Враховуючи вищевикладене та керуючись ч.1 ст. 84 ЦПК України, відповідач заявляє клопотання про виклик осіб та просить їх допитати в судовому порядку в якості свідків, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 » (т.1, а.с. 89-90).

02.05.2018 р. представником відповідача адвокатом Пікулик О.В. через канцелярію суду подано відповідь на відзив, з якого вбачається наступне. Заповіт не відповідав волевиявленню сестри, оскільки в силу свого стану здоров`я, в тому числі психічного стану, після перенесеного інсульту, вона на час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними і її волевиявлення не було вільним (т.1, а.с. 122-126).

В судовому засіданні позивач підтримала позов, просила задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач та її представник у судовому засіданні у задоволенні позову просили відмовити.

Представник ЦМУМЮ (м. Київ) в судове засідання не прибув, про розгляд справи судом повідомлявся належно.

Представник Васильківської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (що є рідною сестрою позивача), померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 71 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №133, серія НОМЕР_1 (т.1, а.с. 10).

У заповіті від 06.03.2017 р. зазначено: «Я, ОСОБА_12 , реєстраційний номер карти платника податків НОМЕР_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Василькові Київської обл., зареєстрована та проживаю в АДРЕСА_1 . На випадок моєї смерті роблю таке розпорядження, все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зміст ст.ст. 1241, 1254 та 1307 Цивільного Кодексу України мені роз`яснено». У зв`язку з хворобою та похилим віком заповіт складено та посвідчено дома у заповідача за адресою: АДРЕСА_1 , о 17:20. Цей заповіт складено та підписано в 2-х примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах держнотконтори, а другий - викладений на нотаріальному бланку, видається заповідачу. Текст заповіту прочитаний заповідачу свідками: гр. ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , гр. ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - «Ми, свідки: гр. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , зачитали цей заповіт вголос та поставили свої підписи на ньому. Ми, свідки: гр. ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 , не є спадкоємцями, членами сім`ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом та заповідача». Свідкам роз`яснено зміст ст. 1255 Цивільного Кодексу України про те, що вони не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту та його змісту. У зв`язку з хворобою очей, рук та похилим віком заповідача, на її особисте прохання та за її дорученням після прочитання свідкам тексту заповіту в голос документ в присутності заповідача, свідків і нотаріуса підписано гр. ОСОБА_14 , зареєстрована за місцем проживання в АДРЕСА_2 . Підпис ОСОБА_18 , підписи свідків - Пономарьова, ОСОБА_19 «Цей заповіт посвідчено мною, ОСОБА_20 , державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Київської обл. Заповіт записаний мною, нотаріусом, зі слів ОСОБА_12 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_12 має поганий зір та не може прочитати текст заповіту вголос, за її дорученням, в її та моїй, нотаріуса, присутності, текст заповіту до його підписання зачитаний вголос запрошеними нею свідками: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . У зв`язку з хворобою рук ОСОБА_12 , за її дорученням текст заповіту підписано ОСОБА_14 . Особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірена. Особи свідків, прочитали заповіт вголос до його підписання і поставили свої підписи, встановлено, їх дієздатність перевірена. Особу ОСОБА_14 , яка підписала заповіт у моїй присутності, встановлено, її дієздатність перевірена. У зв`язку з хворобою та похилим віком заповіт складено та посвідчено за адресою: АДРЕСА_1 , о 17:20, зареєстровано в реєстрі за №1-322» (т.1, а.с. 11,36).

Як вбачається з копії спадкової справи Васильківської міської державної нотаріальної контори від 05.05.2017 р. за №72/2017, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 звернулись із заявами про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 (т.1, а с. 27-47).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської обл. від 16.11.2020 р. у цивільній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_12 .

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської обл. від 01.11.2022 р. постановлено повернути цивільну справу №362/4645/17 експертам ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» для проведення посмертної во-психіатричної експертизи відповідно до ухвали від 16.11,2020р. та з урахуванням показань свідків, наданих суду 02.06.2021 р. та 03.09.2021 р. та наявними у справі доказами.

Відповідно до висновку судового-психіатричного експерта № 263 ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», на момент посвідчення заповіту 06.03.2017 р. ОСОБА_13 виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку судинного генезу (згідно з МКХ-10: F 06.6), за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т. 2 а.с.109-118).

Свідок ОСОБА_21 суду показав, що був похорон у ОСОБА_22 , в кафе «Перехрестя», навпроти сиділа незнайома людина і сказала, що оформила спадщину за сусідкою і не знала, чи вона пройде, чи ні, це дійсно була відповідач - ОСОБА_23 , на похороні.

Свідок ОСОБА_24 (що є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 ) суду показала, що ОСОБА_12 померла в 2015 р., вони спілкувалися з покійною, ходили в гості, потім вона потрапила в лікарню, вона ходила її провідувати; їй щось таке давали, що вони не могли поспілкуватися з нею, вона засинала. ОСОБА_8 вона знала, спілкувалася на похороні, ОСОБА_12 не збиралася помирати, у неї були плани на життя. Відносно заповіту її нічого не відомо. ОСОБА_12 крім тиску нічного не турбувало, вона займалася господарством. Померлу ОСОБА_12 останній раз бачила в лікарні, коли спілкувалася з померлою, вона вела себе адекватно.

Свідок ОСОБА_25 (що є донькою позивача) суду показала, що не чула, щоб тітка хворіла, у неї були проблеми з зором, зробили операцію, бачила вона потім добре. Їй відомо, що тітка лежала в лікарні з інсультом. Її подзвонила ОСОБА_8 та повідомила, що померла тітка ОСОБА_26 . Мама розхвилювалася і у неї піднявся тиск. На похороні вона не була, бо була з мамою, і мама не була на похороні, була двоюрідна сестра. Її не відомо, щоб тітка хворіла психічними чи фізичними розладами. Вона була у тітки Олі вдома в 2007 та в 2009 р.р.

Свідок ОСОБА_27 (що є донькою позивача) суду показала, що 03.03.2017 р. йшли її провідати додому, але було все закрито. До них вийшов сусід ОСОБА_28 і сказав, що дасть ключі. Хату відкрила сусідка ОСОБА_29 . ОСОБА_30 лежала і сказала, що вона лежала в лікарні, сказала про діагноз. Вони її пригостили бананом, вона його їла. Запитала за маму, мама зайшла трішки пізніше, тітка її впізнала. Вони сказали, що не знали, що вона лежала в лікарні. На похороні тітки ОСОБА_31 вона була зі своїм чоловіком, була ще ОСОБА_32 і ОСОБА_33 . У тітки ОСОБА_31 були сини, вони обоє безвісти відсутні. Тітка ОСОБА_26 казала, що все подарує її. Коли вони приїхали 03.03.2017 р., тітка була в звичайному стані.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що є головою вуличного комітету їхнього мікрорайону. ОСОБА_12 лежала в лікарні, вона її двічі на день відвідувала, відвозила її аналізи; доглядала її сусідка - ОСОБА_34 , в лікарні і вдома постійно знаходилася з нею. ОСОБА_12 була адекватною людиною, вона її відвідувала і в лікарні, і вдома, вона завжди була доглянутою, чистою, отримувала ліки. ОСОБА_12 попросила ОСОБА_35 викликати нотаріуса, щоб скласти заповіт. Вона, ОСОБА_15 , вичитувала заповіт, а нотаріус його оголошував. Заповіт підписувала, нібито, ОСОБА_12 , вона не пам`ятає, оскільки пройшов довгий час. ОСОБА_36 і ОСОБА_37 були хороші сусіди, ОСОБА_36 , крім ОСОБА_37 , ніхто не допомагав після смерті чоловіка ОСОБА_36 . Сестру ОСОБА_36 вона не бачила ні разу, хоча живе там з 1973 р. Сама ОСОБА_36 попросила, щоб викликали нотаріуса, щоб скласти заповіт. Вона розуміла, що складає заповіт. Не було такого, щоб ОСОБА_36 і ОСОБА_37 вживали спиртні напої. ОСОБА_37 хоронила ОСОБА_36 і відбувала поминальні дні, ОСОБА_38 не приймала участ. За 3 дні до смерті ОСОБА_36 вона була у неї, розмовляли, принесли гостинці їй. Розмова про нотаріуса була раніше; після заповіту ОСОБА_36 померла через 2-3 дні. Її не здивувало, що вона склала заповіт, вона хотіла, щоб був складений саме заповіт. ОСОБА_39 була адекватною. Її запросили в день складання заповіту до ОСОБА_36 .

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що приїжджав з дружиною до ОСОБА_40 в лікарню, також приїжджали додому її провідати через тиждень, вона була доглянута і вони з нею спілкувалися, у неї тільки рука погано працювала, вона дивилася телевізор. Сусідка ОСОБА_8 допомагала їй, готувала їжу. Потім його дружина сказала, що телефонувала ОСОБА_37 , просила дружину бути присутньою на якийсь день при засвідченні. Вони приїхали з дружиною в призначений час, там був нотаріус, ще були свідки, загалом, чоловік шість. Вони поспілкувалися, нотаріус задавав запитання ОСОБА_36 . Вони читали заповіт вголос, він також читав заповіт і ще одна жінка теж. Він акцентує, що заповіт, а не договір. Нотаріус запитав її декілька разів, чи вона розуміє, що підписує заповіт, і вони засвідчили цей заповіт. Через декілька днів вони дізналися, що ОСОБА_39 померла. Оскільки ОСОБА_39 не допомагали родичі, а вона ще хотіла жити, тому вона написала заповіт на ОСОБА_41 , щоб за нею доглядали. ОСОБА_39 впізнавала оточуючих, дивилася телевізор, нормально себе почувала, говорила, що вона нічого родичам не віддасть.

Свідок ОСОБА_14 (що є сусідкою ОСОБА_39 ) суду показала, що ОСОБА_39 попала в лікарню і лежала там 3 тижні. Потім її виписали і вона лежала вдома. Нею опікувалася ОСОБА_41 , вона її доглядала, годувала, прала. Вона, ОСОБА_14 , говорила з ОСОБА_39 , щоб знайти їй людину, яка б її доглядала, проте вона сказала, що нікого не потрібно шукати, вона буде з ОСОБА_42 . Руки у неї не працювали. Вона, ОСОБА_14 , була присутня при складанні заповіту. Її зателефонувала ОСОБА_41 , що приїде нотаріус і вона прийшла. Вона, ОСОБА_14 , підписувала заповіт, нотаріус пропочитав статтю закону. ОСОБА_39 не могла підписатися, не вставала взагалі, сама не могла їсти. Доглядала ОСОБА_39 - ОСОБА_41 ОСОБА_39 казала, що нікого не хоче, хоче бути з ОСОБА_42 . Весь час ОСОБА_39 була адекватною людиною, ні з ким не ворогувала. Вона, ОСОБА_14 , ОСОБА_5 не знала. ОСОБА_36 не підписувла заповіт, оскільки у неї не працювали руки.

Свідок ОСОБА_43 суду показала, що знає ОСОБА_12 20 років, як працювала листоношею. Коли ОСОБА_12 потрапила в лікарню, вона тричі до неї приходила і двічі заставала ОСОБА_44 , і один раз - ОСОБА_45 , теж сусідку. Коли перший раз вона прийшла, то ОСОБА_12 спала, а другий раз вона запитала у неї, де родичі, на що вона сказала, що їх не бачила, може, й приходили. Коли її забрали додому і вона приносила пенсію, ОСОБА_12 лежала доглянута на ліжку, на чистій постілі; коли вона прийшла, то вона її впізнала. Вона, ОСОБА_43 , сказала, що принесла пенсію, ОСОБА_12 сказала, що її важко писати і попросила ОСОБА_46 ( ОСОБА_47 чоловіка) розписатися і гроші покласти їй під подушку, вона так і зробила. Так було 2 місяці, що розписувався ОСОБА_28 , а третій раз отримала гроші ОСОБА_29 . У хаті був порядок. Вона запитувала ОСОБА_12 , чи вона не голодна, на що та казала, що ОСОБА_29 годує, миє, перевдягає, міняє памперси, яких було багато в кімнаті. Вона говорила, що буде тільки з ОСОБА_42 і щоб її нікуди не віддавали. Отримувала пенсію ОСОБА_12 18-го числа і казала, що їй трохи добавили пенсію, на 10 чи 20 грн. Коли вона прийшла до неї додому, то ОСОБА_12 була адекватна, лежала, балакала з нею, впізнала її, дозволила, щоб розписалися за неї про отримання пенсії.

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_27 (що є доньками позивача), оскільки є особами, заінтересованими у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним. Тому суд не приймає їх до уваги. Також свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_48 не підтвердили своїми показаннями наявність у померлої стану, який би міг їй заважати сприймати оточуючі події та не усвідомлювати значення своїх дій та їх наслідки. Показання свідка ОСОБА_21 є не підтвердженими.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказів того, що на час складання заповіту - 06.03.2017 р. ОСОБА_13 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивачем суду не надано.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., "Авшар проти Туреччини" від 10.07.2001 року та «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Аналізуючи викладене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази у справі та встановивши відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що заповідач 06.03.2017 р. ОСОБА_12 у момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлював значення свої дій та керувати ними, суд дійшов висновку, що волевиявлення заповідача на складання спірного заповіту було вільним і відповідало його внутрішній волі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 15, 225, 1257 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 81, 89, 158, 263-265, 352, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , треті особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Васильківська міська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Кравченко Л.М.