Номер провадження: 22-ц/813/3352/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення об`єкту самочинного будівництва, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Косіциної В.В. 21 вересня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення об`єкту самочинного будівництва.

Одночасно з позовною заявою, ОСОБА_2 до суду була подана заява про забезпечення позову шляхом заборони відчуження наступних об`єктів нерухомого майна:

- дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

- земельної ділянки, кадастровий номер :50:004:0291, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено.

Заборонено відчуження наступних об`єктів нерухомого майна:

- дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

- земельної ділянки, кадастровий номер :50:004:0291, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у забезпеченні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання позивача на скрін-шоти веб-сторінки сайту ОЛХ про продаж спірного об`єкта нерухомості не може вважатися доказом вчинення ОСОБА_1 дій щодо відчуження майна. Крім того, достеменно встановити, що саме відповідач здійснює якісь несумлінні дії проти позивача, та саме відповідачем розміщено оголошення про продаж будинку та земельної ділянки, є неможливим.

Сторони про розгляд справи на 09 квітня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_2 .

Сповіщення ОСОБА_1 про слухання справи здійснено за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявлених ОСОБА_2 позовних вимог є оскарження факту законності будівництва ОСОБА_1 житлового 4-поверхового будинку з мансардою, загальною площею 440 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що існують ризики того, що під час розгляду цієї справи вказане майно буде відчужено третім особам, так як відповідачем на сайті ОЛХ розміщено оголошення про продаж спірного будинку, у зв`язку з чим існує необхідність заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме земельної ділянки та дачного будинку.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

У рішенні Конституційного Суду України від 16 червня 2011 року №5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст. 55 Конституції України.

Таким чином, оскільки предметом спору в цій справі є спір щодо знесення самочинного будівництва, розташованого земельній ділянці, належній відповідачці, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відчуження третім особам земельної ділянки та дачного будинку значно ускладнить виконання можливого судового рішення про задоволення позову у майбутньому.

Тобто, можливість реального виконання рішення суду про зобов`язання особи здійснити знесення самочинного будівництва у випадку задоволення позову обумовлена перебуванням такого об`єкта будівництва з прив`язкою до земельної ділянки у власності зобов`язаної за рішенням суду особи.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що вжитий вид забезпечення позову не призведе до обмеження прав сторін, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача. Вжиття такого заходу не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, оскільки спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи. заходу забезпечення позову.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягала задоволенню.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що посилання позивача на скрін-шоти веб-сторінки сайту ОЛХ про продаж спірного об`єкта нерухомості не може вважатися доказом вчинення ОСОБА_1 дій щодо відчуження майна. Крім того, достеменно встановити, що саме відповідач здійснює якісь несумлінні дії проти позивача, та саме відповідачем розміщено оголошення про продаж будинку та земельної ділянки, є неможливим.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт розміщення в мережі Інтернет оголошення про продаж нерухомого майна і є свідченням наміру власника такого майна його відчужити, і доказів іншого ОСОБА_1 не наведено. При цьому не має правового значення, яка саме особа здійснювала технічні дії щодо розміщення такого оголошення, та, крім того, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі не посилалась на те, що оголошення про продаж спірного майна було розміщено поза її волею та всупереч її інтересам.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 03 травня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе