КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/8232/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4703/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року у складі судді Заставенко М.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа: голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Пенсійного фонду України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, у якій з урахуванням позовної заяви в новій редакції та уточненням позовних вимог, просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 від 13 квітня 2023 року № 128-к;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління документообігу та контролю виконання виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 19 квітня 2023 року по дату винесення рішення виходячи із розрахунку середньоденної заробітної плати, яка становить 2 176 грн 74 коп;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з 01 червня 2020 року працював на посаді начальника управління документообігу та контролю виконання виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Наказом від 18 квітня 2023 року його було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. На виконання Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» 27 грудня 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Питання припинення Фонду соціального страхування України» №1442, якою визначено припинити з 01 січня 2023 року реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України Фонд соціального страхування України та його робочі органи.

Таким чином, позивач стверджує, що відбулась реорганізація Фонду, а не ліквідація. Голова комісії ОСОБА_2 без повноважень видав незаконний наказ від 16 січня 2023 року № 9-ОД, яким скорочено увесь штат та усю чисельність працівників Фонду з 18 квітня 2023 року. Позивач стверджує, що його мало бути звільнено з некомерційної самоврядної організації - Фонду - у зв`язку із переведенням на державну службу у ПФ України, а не у зв`язку із скороченням, а не врегулювання чинним законодавством порядку такого переведення є протиправним.

Крім того, позивачу не було запропоновано жодної вакантної посади, яких станом на 23 січня 2023 року у Пенсійному фонді України було 36. У зв`язку з переліченим, позивач вважає наказ про його звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того, у зв`язку із незаконним звільненням, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги, що пунктом 1,2 розділу VIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено: «Припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного Фонду України» з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону».

Вказує, що Пенсійний фонд України є правонаступником Фонду соціального страхування України та його робочих органів, а отже наявність правонаступниками означає реорганізацію, а не ліквідацію.

Окрім того, відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що з моменту вручення 23 січня 2023 року повідомлення про звільнення та до моменту звільнення позивачу було запропоновано наявні вакансії. Отже, судом першої інстанції зроблено хибний висновок, що звільнення позивача відбулося без порушення вимог трудового законодавства.

Вказано, що на дату отримання повідомлення про звільнення в апараті Пенсійного фонду України були наявні 36 вакантних посад, які могли б бути запропоновані безпосередньо позивачу.

Зазначає, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні помилково вирішив, що Пенсійний фонд України, як правонаступник Фонду соціального страхування України виконав вимоги КЗпП України та нібито законно не запропонував позивачу усі наявні вакантні посади.

Крім того, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» передбачена спрощена процедура вступу на державну службу у період дії воєнного стану та у жодному законодавчому акті відсутня заборона переведення працівника, який знаходиться у трудових відносинах з юридичною особою некомерційною самоврядною організацією (Фонд соціального страхування України) до юридичної особи державної служби (Пенсійний фонд України) при приєднанні, яке здійснюється в порядку приєднання на підставі закону.

У відзиві на апеляційну скаргу Петрученя І.В. в інтересах Пенсійного фонду України, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Зазначено, що скаржник не обґрунтовує в чому полягає незаконність прийнятого рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до аргументів викладених позивачем у позовній заяві і фактично є вимогою про переоцінку доказів.

Представник третьої особи в судове зсідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належно, причин неявки не повідомив, з огляду на що колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника скаржника адвоката Левшунова Д.С., який просив апеляційну скаргу задовольнити, представника Пенсійного фонду України Костюченко Ю.М.,яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 01 червня 2020 року працював на посаді начальника управління документообігу та контролю виконання виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" викладено в новій редакції. Цей Закон набрав чинності з 01 січня 2023 року.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, визначено, що Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду припиняються, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

До завершення заходів, пов`язаних з приєднанням до Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції виконавча дирекція та робочі органи Фонду соціального страхування України (п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону).

Постановою Кабінету міністрів України № 1442 від 27.12.2022 року "Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України" припинено з 01 січня 2023 року, реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, зокрема, Фонд соціального страхування України. Утворено комісію з реорганізації Фонду соціального страхування України (далі - комісія з реорганізації Фонду) та призначено голову комісії з реорганізації Фонду - ОСОБА_2.

До голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду на період до завершення їх реорганізації (п. 6 Постанови).

Згідно з п. 7 Постанови, голові комісії з реорганізації Фонду необхідно забезпечити, зокрема, дотримання трудового законодавства щодо гарантій прав працівників Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду.

Таким чином, законодавцем прийнято рішення про припинення Фонду соціального страхування України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації Фонду соціального страхування України.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Рішення про припинення Фонду соціального страхування України, прийняте Верховною Радою України є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося.

Переглядаючи рішення суду колегія суддів вважає зазначити наступне.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Наказом голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 № 9-ОД від 16 січня 2023 року "Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України" на виконання п. 2 розділу VII Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та постанови Кабінету міністрів України від 27.12.2022 року № 1442 "Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України", керуючись ч. 4 ст. 105 ЦК України, ст. ст. 49-2, 49-4 КЗпП України та ст. 5 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", вирішено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18 квітня 2023 року (а.с. 35-36 т.1).

На виконання п. 2 та п. 3.2 зазначеного наказу та ст. 49-2 КЗпП України, 20 січня 2023 позивача було повідомлено про наступне звільнення 18 квітня 2023 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 37 т.1).

У повідомленні зазначено, що оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників, інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України не пропонувалась.

Наказом № 128-к від 13 квітня 2023 року, 18 квітня 2024 року позивача було звільнено з посади начальника управління документообігу та контролю виконання виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 34 т.1)

Позивач був ознайомлений з наказом та отримав його копію, про що міститься його підпис.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі № 451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

В пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Отже, навіть при реорганізації підприємства допускається звільнення працівників, проте обов`язковою умовою для цього є скорочення чисельності або штату працівників.

З матеріалів справи убачається, що законодавцем в особі Верховної Ради України з 01 січня 2023 припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. При цьому відбулось скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами Фонду соціального страхування з 18 квітня 2023 року, у тому числі й посади, яку обіймав позивач.

Про наступне вивільнення позивач попереджений більше ніж за 2 місяці - 23 січня 2023 року, тобто у визначений законом строк (а.с. 37 т.1).

На момент розгляду справи судом Фонд соціального страхування України припинено про що внесено відомості до Єдиного реєстру підприємств та організацій.

При звільненні ОСОБА_1 були дотримані норми трудового законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача.

Наявності у відповідача вакантних посад, не пов`язаних з державною службою у період дії попередження ОСОБА_1 про майбутнє звільнення, матеріалами справи не доведено.

Колегія суддів звертає увагу, що всі посади Фонду соціального страхування України підлягали скороченню, а переведення позивача на вакантну посаду в Пенсійному фонді України виключено, оскільки у відповідача вакантними були посади, віднесені до державної служби, у той час як ОСОБА_1 обіймав посаду працівника, на якого поширюється законодавство про працю, не являючись державним службовцем.

Законодавством не передбачено переведення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.

Відповідно до ч. 1,2 ст.21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно п.1,2 ч.1 ст.41 Закону України «Про державну службу» без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець:

на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Разом з тим, позивач не подавав до Пенсійного Фонду України заяву для вирішення питання про призначення його на вакантні посади, на які поширюється дія Закону України «Про державну службу» та умовами якого передбачена певна процедура відбору на такі посади.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивача не знайшла свого об`єктивного підтвердження, не встановлено підстав для його поновлення на роботі, а розрахунок з позивачем роботодавцем було проведено, та доказів її затримки позивачем надано не було, суд вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є також безпідставними та не підлягають задоволенню.

Не підлягає з цих же підстав і вимога про стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не встановлено.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: