печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - позивач, ПрАТ «СК «Провідна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про відшкодування збитків в порядку суброгації в розмірі 30 667,13 грн та судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.09.2020 року між ПрАТ «СК «Провідна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігмаінженіринг» (далі - ТОВ «Сігмаінженіринг») укладено договір добровільного страхування транспортних засобів № 06/6772178/1010/20, предметом договору є страхування автомобіля марки «Suzuki Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 .

14.08.2021 року на просп. Бажана у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Suzuki Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки «Suzuki Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі договору добровільного страхування було застраховано позивачем.

Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 30.09.2021 року ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З метою отримання страхової виплати власник пошкодженого транспортного засобу водій страхувальника звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про факт настання події.

З метою визначення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля «Suzuki Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 було складено акт огляду автомобіля від 17.08.2021 року, акт виявлення прихованих пошкоджень від 19.08.2021 року та отримано рахунок № ГДрС від 19.08.2021 року, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля «Suzuki Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 склала 30 667,13 грн.

На підставі зібраних документів позивачем складено страховий акт № на суму 30 667,13 грн та здійснено виплату на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 035849 від 27.08.2021 року.

Позивач, посилаючись на вищевказане, а також на те, що ним виконано зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завдані збитки в повному обсязі, що підтверджено належними та допустимими доказами, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу страхового відшкодування в порядку суброгації, як винної особи у вчиненні ДТП.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд на 10.05.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2024 року відкладено розгляд справи на 12.08.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2024 року відкладено розгляд справи на 13.11.2024 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; просив розгляд справи здійснювати без його участі та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки невідомі.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 14 серпня 2021 року о 19 годині 50 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mitsubishi» державний номерний знак НОМЕР_2 на пр-ті Бажана, 16-д у м. Києві в порушення п. 13.1 ПДР України не дотрималася безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем «Suzuki Vitara» державний номерний знак НОМЕР_1 , який зупинився попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30.09.2021 року ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно частини шостої статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

02.09.2020 року між ПрАТ «СК «Провідна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігмаінженіринг» (далі - ТОВ «Сігмаінженіринг») укладено договір добровільного страхування транспортних засобів № 06/6772178/1010/20, предметом договору є страхування автомобіля марки «Suzuki Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 .

На момент вказаної ДТП майнові інтереси власника автомобіля Suzuki Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 були застраховані у ПрАТ «СК №Провідна» договором добровільного страхування транспортного засобу № 06/6772178/1010/20 від 02.09.2020 року.

З метою отримання страхової виплати водій страхувальника звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про факт настання події.

З метою визначення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля «Suzuki Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 було складено акт огляду автомобіля від 17.08.2021 року, акт виявлення прихованих пошкоджень від 19.08.2021 року та отримано рахунок № ГДрС від 19.08.2021 року, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля «Suzuki Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 склала 30 667,13 грн.

На підставі зібраних документів позивачем складено страховий акт № на суму 30 667,13 та здійснено виплату на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 035849 від 27.08.2021 року.

При цьому, як встановлено судом, на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідальність власника автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_3 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ № 2876189, у зв`язку із чим позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вже було встановлено судом вище, вина відповідача у вчинені вказаної дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.

При цьому, статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

При цьому, відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

У вказаній справі позивач, на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в дорожньо-транспортній пригоді особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді майнову шкоду.

З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у дорожньо-транспортній пригоді), а тому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання.

Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування.

При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це вбачається із змісту статтей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статею 1191 ЦК України.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

Наведених висновків дійшла Велика Палата у постанові від 04.07.2018 року в справі № 910/2603/17.

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Крім того, з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, у порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику.

Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Крім того, пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України та пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором.

Таким чином, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Беручи до уваги, що позивач виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі, що підтверджено належними та допустимими доказами та з урахуванням наявних у матеріалах справи відомостей про виплату ПрАТ «СК «Провідна» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, яка виникла у тому числі, у зв`язку із законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме через врахування зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, в розмірі 30 667,13 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку суброгації.

Оскільки позов підлягає задоволенню, у відповідності до ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати в розмірі сплаченого судового збору сумі 3 028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтею 27 Закону України «Про страхування», статтею 993 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 76-89, 137, 141, 258, 263-265, 270-279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 30 667 (тридцять тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 13 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» витрати по справі судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»: 03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 25; .

Відповідач - ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 13.11.2024 року.

Суддя Є.С. Хайнацький