ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/804/24 Справа № 712/3622/22 Категорія: 302000000 Головуючий по 1 інстанції Романенко В.А. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Василенко Л.І.

секретарЛюбченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник ОСОБА_1 адвокат Гарбазей Дмитро Олександрович;

відповідач ОСОБА_2 ;

представник ОСОБА_2 адвокат Ульянов Сергій Миколайович;

особи, що подали апеляційні скарги представник ОСОБА_2 адвокат Ульянов Сергій Миколайович та представник ОСОБА_1 адвокат Гарбазей Дмитро Олександрович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Ульянова Сергія Миколайовича та представника ОСОБА_1 адвоката Гарбазей Дмитра Олександровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування будинком та земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування будинком та земельною ділянкою, посилаючись на те, що на підставі договору дарування частки в праві власності на житловий будинок, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. 19.09.2020 року за реєстровим № 10383 ОСОБА_1 є власником 21/50 частин житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником 29/50 частин житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори 25.09.2018 за реєстровим № 1-3493.

Враховуючи, що ОСОБА_1 отримано в дар 21/50 частин вказаного житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами лише в 2020 році, в той час як ОСОБА_2 набув право власності на 29/50 частин житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами у 2018 році, то жодного встановленого домовленостями порядку користування будинком не було та немає.

В той же час ОСОБА_1 має доступ лише до окремих кімнат будинку, що мають окремий вхід та окрему систему життєзабезпечення. Відповідно позивач наразі користується лише наступними кімнатами в будинку А-1 та прибудові «а»: кімнату 2-1 (площею 8,9 кв.м.), кімнату 2-2 (площею 8,2 кв.м.) кімнату 2-3 (площею 10,4 кв.м.), кімнату 2-4 (площею17,2 кв.м.), кімнату 2-5 (площею 3,2 кв.м.) та надвірними спорудами, що зазначені в технічному паспорті: літня кухня під літ. «Д», погріб під літ. «В», огорожі № 2,3,5 та свердловина.

Як вбачається з технічного паспорту за результатами останньої інвентаризації вказані кімнати знаходяться в одній частині будинку та мають окремий вхід. Загальна площа кімнат, щодо яких позивачем ставиться питання про встановлення порядку користування складає 47,9 кв.м. (загальна площа будинку складає 122,7 кв.м.), що відповідає розміру її ідеальної частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

В той же час, без здійснення поділу домоволодіння в натурі і визнання за позивачем права власності на конкретні кімнати, неможливо здійснити реєстрацію права власності на частину житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами як окремий об`єкт нерухомості та визначити порядок користування земельною ділянкою.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів № 224/2 від 26.11.1987 року в постійне користування під вказаним домоволодінням виділена земельна ділянка площею 1243 кв.м.

Земельна ділянка є неприватизованою. Жодного порядку користування між позивачем та відповідачем не встановлювався. Відтак на вказаній земельній ділянці відсутній паркан чи будь-які інші межові знаки, які б давали можливість визначитись позивачу з розміром своєї земельної ділянки.

Відповідно встановлення порядку користування земельною ділянкою надає можливість в подальшому здійснювати будь-які добудови без порушення права інших співвласників та вжити дій щодо її приватизації.

В добровільному порядку здійснити поділ спільного майна та визначити порядок користування земельною ділянкою позивачу з відповідачем не вдається. Відтак, за відсутності згоди другого із співвласників на оформлення відповідних дій в нотаріальному порядку позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , враховуючи подану 07.12.2023 року її представником ОСОБА_3 заяву про уточнення позовних вимог, просила суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 в окремий об`єкт частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Варіанту 1 (Додаток 1) висновку експерта № 02/23-БТ,ЗТ від 30.08.2023 року, визнавши за нею право власності на виділені приміщення у житловому будинку та частину господарських споруд.

Встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Варіанту 2 (Додаток 4) або Варіанту 3 (Додаток 5) висновку експерта № 02/23-БТДТ від 30.08.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз; сплачений судовий збір; витрати на виготовлення висновку про ринкову вартість частки домоволодіння; витрати на професійну правничу допомогу, що станом на 20.05.2022 року відповідно до попереднього розрахунку становлять 14 000 грн.

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про припинення права спільної власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що він є власником 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_2 з 25.09.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Відповідно до договору дарування частки в праві власності на житловий будинок від 19.09.2020 року ОСОБА_1 є власником 21/50 частини будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №224/2 від 26.11.1987 року за домоволодінням АДРЕСА_2 було закріплено у постійне користування земельну ділянку площею 1243 м2.

Між сторонами у справі виникали сварки і непорозуміння щодо порядку володіння та користування майном.

За наведених підстав позивач за зустрічним позовом просив суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_2 .

Виділити ОСОБА_2 в окремий об`єкт 29/50 частин житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , а саме: в житловому будинку, літ. А-І приміщення - коридор літ. 1-1, площею 10,1 м2; житлова кімната літ. 1-2, площею 16,8 м2; житлова кімната літ. 1-3, площею 21,7 м2; житлова кімната літ. 1-4, площею 6,8 м2; житлова кімната літ. 1-5, площею 6,3 м2; кухня літ. 1-6 площею, 11,1 м2; ванна літ. 1-7, площею 2,0 м2; в господарських будівлях та спорудах: літня кухня-гараж літ. Б; вбиральня літ. Г; 1/2 частина огорожі №5; ворота №1; 3/5 частин огорожі №3.

Встановити порядок користування відповідною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до запропонованих експертом варіантів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування будинком та земельною ділянкою задоволено частково.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_1 в окремий об`єкт частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту 1 висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.08.2023 року № 02/23-БТ, ЗТ, визнавши за ОСОБА_1 право власності на виділені приміщення у житловому будинку літ «А-1, а»:

Житловий будинок літ. «А-1».

Приміщення 2-4, житлова кімната, площею 17,2 кв.м.;

Приміщення 2-3, житлова кімната, площею 10,4 кв.м.;

Приміщення 2-2, кухня, площею 8,2 кв.м.;

Приміщення 2-1, коридор, площею 8,9 кв.м..

Прибудова літ. «а».

Приміщення 2-5, топкова, площею 3,2 кв.м.

Загальна площа складає 47,9 кв.м.

Господарські будівлі та споруди: ганок, літня кухня літ. «Д», погріб літ. «В», свердловина № 6, огорожа № 2 (ворота з хвірткою), 2/5 частини огорожі № 3.

Виділено ОСОБА_2 в окремий об`єкт частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту 1 висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.08.2023 року № 02/23-БТ, ЗТ, визнавши за ОСОБА_2 право власності на виділені приміщення у житловому будинку літ «А-1, а»:

Приміщення 1-1, коридор, площею 10,1 кв.м.;

Приміщення 1-2, житлова кімната, площею 16,8 кв.м.:

Приміщення 1-3, житлова кімната, площею 21,7 кв.м.;

Приміщення 1-4, житлова кімната, площею 6,8 кв.м.;

Приміщення 1-5, житлова кімната, площею 6,3 кв.м.;

Приміщення 1-6, кухня, площею 11,1 кв.м.;

Приміщення 1-7, ванна, площею 2,0 кв.м.

Загальна площа складає 74,8 кв.м.

Господарські будівлі та споруди: ганок, літня кухня-гараж літ. «Б», убиральня літ. «Г», огорожа № 1 (ворота х хвірткою), 3/5 частини огорожі № 3, огорожа № 4.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до їх часток у домоволодінні 21/50 до 29/50, згідно третього варіанту висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.08.2023 року № 02/23-БТ,ЗТ.

Додаток 5 до висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.08.2023 року № 02/23-БТ,ЗТ є невід`ємною частиною даного рішення.

В іншій частині відмовлено.

Вивчивши варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 1243 кв..м. у співвідношенні до часток співвласників у домоволодінні 21/50 до 29/50 відповідно до 1 та 2 варіанту розподілу домоволодіння по АДРЕСА_1 , зазначені у висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по цивільній справі № 712/3622/22 № 02/23-БТ, ЗТ від 30.08.2023 року, суд прийшов до висновку, що встановлення порядку користування земельною ділянкою необхідно провести відповідно до третього варіанту вказаної експертизи, оскільки розподіл спірного житлового будинку між співвласниками проведено за варіантом 1, а варіант 3 встановлення порядку земельної ділянки відповідає до 1 варіанту розподілу спірного будинку та є місце для обслуговування будинку.

Варіант 1 суд не взяв до уваги оскільки по даному варіанту відсутнє місце для проходу до будинку та обслуговування.

У варіанті № 2 експертом зазначений сервітут щодо земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_3 , яка не була залучена до розгляду даної справи, а тому суд не бере до уваги даний варіант.

Варіант № 4 не взятий до уваги, оскільки зроблений експертом до 2 розподілу домоволодіння.

Відмовляючи у стягненні компенсації, яку за висновком експерта ОСОБА_2 мав сплатити ОСОБА_1 у зв`язку зі збільшенням після поділу своєї частини в домоволодінні в натурі, суд послався на те, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом перейшли приміщення та надвірні споруди, які зазначені в договорі дарування від 14 грудня 1988 року. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Таким чином, суд прийшов до висновку про розподіл спірного житлового будинку між співвласниками за варіантом 1 відповідно до висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи без сплати коштів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині визначення варіанту встановлення порядку користування земельною ділянкою представник ОСОБА_2 адвокат Ульянов С.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення змінити та встановити порядок користування земельною ділянкою згідно першого варіанту висновку експерта, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 4362 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що твердження суду про те, що жодного порядку користування між позивачем та відповідачем не встановлювалося не відповідає дійсності, оскільки між існуючими власниками встановлені межові знаки у вигляді стовбців, які розділяють земельну ділянку на дві окремі, які фактично відповідають варіанту першому висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.08.2023 року.

Крім того, скаржник посилається на те, що ще в 1988 році власниця всього будинку з надвірними спорудами визначила порядок поділу будинку із визначенням конкретних кімнат та надвірних споруд, а тому на думку ОСОБА_2 спору щодо поділу будинку не існує, оскільки останній поділений попередніми власниками. Фактично між сторонами виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок.

Зазначає, що варіант перший встановлення порядку користування земельною ділянкою запропонований висновком експертизи відповідає розміру часток кожного із співвласників і не порушує прав інших сторін. Тоді як визначений судом третій варіант (додаток № 5) суттєво порушує його права на вільне використання своєю частиною земельної ділянки та часткою домоволодіння. Надання у спільне користування земельної ділянки розміром 48 кв.м жодним чином не надасть ОСОБА_1 проходу до частини свого домоволодіння, а навпаки створить додаткові незручності, оскільки ця земельна ділянка проходить по частині земельної ділянки, яка перебувала в користуванні ОСОБА_2 та проходить по належній йому свердловині. Наведене призведе до нових постійних сварок та суперечок між сторонами, оскільки ОСОБА_1 фактично ходячи двором ОСОБА_2 буде створювати йому перешкоди в користуванні ним, а він в не буде мати окремої ізольованої земельної ділянки.

В свою чергу представник ОСОБА_1 адвокат Гарбазей Д.О. також подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2024 року скасувати в частині відмови в стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації відповідно до варіанту 1 висновку експерта за результатами проведення експертизи від 30.08.2023 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 21916 грн.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд відмовляючи у наведеній частині не навів аргументів і доводів, чому надав перевагу договору дарування від 14.12.1988 року перед висновком експерта, за яким ОСОБА_2 мав сплатити ОСОБА_1 компенсацію у зв`язку із збільшенням після поділу своєї частини в натурі на частку, враховуючи, що сторони спору не були учасниками договору дарування, їх правовстановлюючі документи не містять згадування про передачу у власність окремих кімнат в будинку та частини господарських споруд, а стосуються виключно частки у праві власності на весь будинок з господарськими спорудами. Суд обмежився лише описом положень договору дарування та констатацією факту переходу до ОСОБА_2 приміщень і надвірних споруд, визначених договором дарування 1988 року, в той же час вказаний договір дарування не був предметом дослідження експерта, а про його надання експерту ОСОБА_2 не клопотав.

Окрім того, в судовому засіданні експерт повідомила, що нею було обрано методику оцінки об`єкта нерухомості за ринковою вартістю, в той час як в договорі дарування від 14.12.1988 року застосована методика оцінки об`єкта нерухомості за площею та оціночною вартістю. При цьому експерт пояснила, що саме така методика нею була застосована, оскільки поставлене їй питання стосувалось виплати компенсації сторони у випадку відступу від ідеальної частки. Проте судом не надано жодного обґрунтування чому методика застосована експертом не взята до уваги, а перевага надана методиці оцінки об`єкта, що була застосована БТІ ще в 1988 році.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши сторін, які з`явились у судове засідання, та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою та відмови у стягненні компенсації з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 21 916 грн., а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору дарування частки в праві власності на житловий будинок, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. 19.09.2020 року за реєстр. № 10383 ОСОБА_1 є власником 21/50 частин житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником 29/50 частин житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори 25.09.2018 за реєстровим № 1-3493.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №224/2 від 26.11.1987 року за домоволодінням АДРЕСА_2 було закріплено у постійне користування земельну ділянку площею 1243 м2.

Земельна ділянка є неприватизованою. Докази встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою в матеріалах справи відсутні.

Звертаючись в суд з даними позовами вбачається, що сторонам в добровільному порядку здійснити поділ спільного майна та визначити порядок користування земельною ділянкою не вдається. Відтак за відсутності взаємної згоди обох з співвласників на оформленні відповідних дій в нотаріальному порядку, обидві сторони змушені звертатися до суду для захисту своїх прав.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, за результатом системного аналізу усіх зазначених норм матеріального права, які були чинними на час зазначених правовідносин та на момент переходу права власності на будинковолодіння, можна зробити висновок, що в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з визначеними частками право власності на земельну ділянку переходить відповідно до розміру їх часток у будинковолодінні.

Саме такий висновок щодо застосування норм права у подібних відносинах викладено Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-1726цс16.

Відповідно до ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності , здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Згідно із ч. 2 та ч. 4 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, а також враховуючи правову позицію, викладену колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 січня 2019 року, у справі № 382/2454/15-ц, дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначився, або вона перебувала у користуванні співвласників, і ними не було досягнуто згоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) часток у вартості будинку, господарських будівель та спору на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

З метою вирішення питання щодо можливості визначення порядку користування спірною земельною ділянкою суд першої інстанції призначив у справі комплексну будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи.

За результатами проведеної експертизи враховуючи частки сторін та існуючий варіант порядку користування житловим будинком та надвірними спорудами, запропоновано чотири можливих варіанта визначення порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 .

На думку суду апеляційної інстанції, варіант перший встановлення порядку користування земельною ділянкою, запропонований висновком експертизи відповідає розміру часток кожного із співвласників у спільному майні та є найбільш наближеним до того порядку, що склався попередніми власниками та між сторонами і не порушує прав інших сторін, а отже відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, як до ОСОБА_1 , так і до ОСОБА_2 повинно перейти право користування земельною ділянкою на якій розміщенні їх частки на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, тому визначення користування сторонами земельною ділянкою за першим варіантом відповідатиме критеріям захисту прав сторін та не порушуватиме прав інших сторін, про що зазначено вище.

Визначений судом першої інстанції порядок користування земельною ділянкою, а саме варіант 3 (додаток № 5) на думку колегії суддів суттєво порушує права ОСОБА_2 на вільне використання своєю частиною земельної ділянки та часткою домоволодіння. Крім того, відмовляючи в затвердженні варіанту 1 користування земельною ділянкою, що визначений висновком експертизи, суд першої інстанції помилково зазначив у своєму висновку ту обставину, що даний варіант не має проходу до будинку ОСОБА_1 та позбавляє її права обслуговування будинку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має вільний доступ до своєї частини домоволодіння, окремий вхід обладнаний хвірткою, окремий в`їзд та власні ворота. Частина земельної ділянки, яка знаходиться зі сторони частки будинку ОСОБА_1 є повністю окремою та ізольованою.

Колегія суддів вважає, що надання ж у спільне користування земельної ділянки площею 48 кв.м. зі сторони частки будинку ОСОБА_2 , не надасть ОСОБА_1 змоги обслуговувати свою частину будинку, оскільки її частина знаходиться повністю з іншої частини будинку та як зазначалося вище має окремий вхід та в`їзд, призведе до нових постійних суперечок та сварки між сторонами, оскільки фактично ОСОБА_1 буде користуватися подвір`ям ОСОБА_2 , ходити та використовувати земельну ділянку в своїх цілях, створюючи ОСОБА_2 перешкоди в користуванні двором. ОСОБА_2 в свою чергу не буде мати окремої та ізольованої земельної ділянки.

Крім того, вздовж земельної ділянки, яка визначена судом першої інстанції в спільне користування площею 48 кв.м. розташовані вікна та вхід до частки домоволодіння ОСОБА_2 і визначення цієї земельної ділянки як спільне користування створить додаткові незручності у використанні частки домоволодіння ОСОБА_2 та знецінить суть позовних вимог про припинення спільної часткової власності та виділ 29/50 частки домоволодіння в окрему одиницю як окреме домоволодіння.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що варіант перший про встановлення порядку користування земельною ділянкою запропонований висновком експертизи від 30.08.2023 року № 02/23-БТ,ЗТ, відповідає фактично розміру часток кожного із співвласників у спільному майні, не порушує жодних прав сторін та призведе до роздільного користування земельними ділянками. Тобто, даний варіант є найбільш наближеним до часток співвласників у праві власності. Крім того, цей варіант виділу є паритетним для усіх співвласників, враховуючи передання їм після виділу співвідношення, площу, а також вартість житлових і нежитлових приміщень будинку, що забезпечує їх використання за призначенням.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, щодо скасування рішення суду в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою, який визначений судом першої інстанції та ухвалення в цій частині нового рішення, яким встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до їх часток у домоволодінні 21/50 до 29/50, згідно першого варіанту висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.08.2023 року № 02/23-БТ,ЗТ, відповідно до Додатку 3.

При цьому, колегія суддів враховує, що варіант № 2 ( Додаток 4) встановлення порядку користування земельною ділянкою потребує встановлення земельного сервітуту, а варіанти 3 та 4 ( Додатки 5,6) є менш наближеними до часток співвласників у праві власності в порівнянні з варіантом 1 висновку проведеної експертизи.

Що стосується рішення суду в частині вирішення питання щодо сплати компенсації в сумі 21 916 грн. при розподілу спірного житлового будинку між співвласниками за варіантом 1 відповідно до висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, колегія суддів виходить з наступного.

Так, визначаючи розподіл спірного житлового будинку між співвласниками суд першої інстанції виходив з варіанту 1 відповідно до висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, з яким обидві сторони погодились. При цьому, з рішення вбачається, що в судовому засіданні як сторона позивача так і сторона відповідача просили розподіл спірного житлового будинку провести за варіантом 1 відповідно до висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по цивільній справі № 712/3622/22 № 02/23-БТ, ЗТ від 30.08.2023 року.

Верховний Суд України в справі № 6-12цс13 дійшов висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній сумісній(частковій) власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Згідно висновку експерта, при запропонованому варіанті розподілу житлового будинку з прибудовою літ. «А-І,а» площа «І» співвласника ( ОСОБА_1 , частка у домоволодінні 21/50 ) зменшиться з 51.5 кв.м. до 47.9 кв.м., зменшення відбудиться із 21/50, або 42/100 до 39/100, в одиницях площі це на 3.6 кв.м. менше від ідеальної частки.

При врахуванні надвірних будівель і споруд ганок, літня кухня, літ. «Д», погріб літ. «В», свердловина № 6, огорожа №2 (ворота з хвірткою), 2/5 частини огорожі № 3 частка І співвласника ( ОСОБА_1 ) зменшиться із 21/50, або 42/100 до 39/100.

При запропонованому варіанті розподілу житлового будинку з прибудовою літ. «А-І, а» площа ІІ співвласника ( ОСОБА_2 , частка у домоволодінні 29/50) збільшиться з 71.2 кв.м. до 74.8 кв.м., збільшення відбудеться із 29/50, або 58/100 до 61/100, в одиницях площі це на 3.6 кв.м. більше від ідеальної частки.

При врахуванні надвірних будівель і споруд ганок, літня кухня-гараж літ. «Б», вбиральня літ «Г», огорожа № 1 (ворота з хвірткою), 3/5 частини огорожі № 3, огорожа № 4, частка ІІ співвласника ( ОСОБА_2 ) збільшиться із 29/50 або 58/100 до 61/100.

При запропонованому варіанті розподілу домоволодіння по АДРЕСА_1 , другий співвласник виплачує першому співвласнику, частка якого в натурі після поділу стала більша за ідеальну компенсацію в сумі 21 916 грн.

Застосовуючи варіант 1 при визначенні розподілу спірного житлового будинку між співвласниками, суд першої інстанції не врахував, що за даним варіантом розподілу домоволодіння по АДРЕСА_1 , частка ОСОБА_2 збільшилася з 71,2 кв.м. на 74.8 кв.м., тобто 3,6 кв.м., у зв`язку з чим останній повинен сплатити компенсацію іншому співвласнику ( ОСОБА_1 ) 21 916 грн. згідно висновку експерта (а.с. 200 Т.1).

Як на підставу відмови у стягненні компенсації, суд першої інстанції послався на договір дарування від 14 грудня 1988 року.

При розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 набув право власності на 29/50 часток житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. 25.09.2018 року за реєстр. № 1-3093. При цьому, вказане Свідоцтво підтверджує перехід до ОСОБА_2 права власності виключно на 29/50 частки, а не на конкретні кімнати в будинку і відповідні частки в господарських будівлях та спорудах.

В свою чергу ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки в праві власності на житловий будинок, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М., 19.09.2020 року,. за реєстр. № 10383 отримала в дар 21/50 частин житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний договір також підтверджує перехід до ОСОБА_1 права лише на 21/50 частки у домоволодінні, а не право власності на конкретні кімнати та частин господарських будівель та споруд.

Учасники спору, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були учасниками договору дарування від 14 грудня 1988 року за реєстр. № 2-7984 та вказаний договір не був правовстановлюючим документом для жодної зі сторін спору, відтак такий договір не може бути врахований при вирішенні питання права спільної часткової власності та братися до уваги як доказ установленого порядку користування майном сторонами.

При цьому, саме висновком експерта встановлено розподіл домоволодіння у відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності на домоволодіння. Оскільки одне із питань ухвали суду про призначення експертизи стосувалося саме виплати компенсації стороні у випадку відступлення від ідеальної частки, тому така компенсація підлягає сплаті тією стороною, частка якої є більшою від ідеальної. Суд першої інстанції даної обставини не врахував та безпідставно відмовив у стягненні такої компенсації. Так як сторони погодилися на перший варіант розподілу житлового будинку, оскільки між сторонами вже склався відповідний порядок користування житловим будинком, який відповідає варіанту 1, що запропонований експертом, тому, враховуючи, що частка ОСОБА_2 є більшою від частки ОСОБА_1 , але найбільш наближеною до ідеальної, з нього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація у розмірі 21 916 грн., що визначено висновком експертизи та розраховано у відповідності методики оцінки за ринковою вартістю, що є чинною на момент ухвалення постанови суду.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ульянова С.М. слід задовольнити частково, представника ОСОБА_1 адвоката Гарбазея Д.О. задовольнити, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2024 року в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно третього варіанту висновку експерту (Додаток № 5) скасувати, прийнявши в цій частині нову постанову.

Разом з тим, скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат у справі.

Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки № 35 (а.с. 71 Т.2) ОСОБА_2 сплатив за подачу апеляційної скарги 4 362 грн. При цьому, колегія суддів враховує, що за подачу позовної заяви ним сплачено 2 098 грн., тому відповідно при подачі апеляційної скарги сума судового збору, яка підлягала сплаті ОСОБА_2 складала 3 147 грн. (2 098 грн. х 150 % / 100 %) і саме цей розмір судового збору враховується апеляційним судом при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 816,80 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції про переказ готівки № (а.с. 85 Т.2).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена в повному обсязі, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 816,80 грн.

Так як вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задоволено частково на 50 відсотків ( в частині спору щодо земельної ділянки задоволені, а в частині вирішення питання щодо стягнення компенсації за частку будинку рішення суду скасовано), тому з ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 573,50 грн. (3147 / 2).

Проводячи взаєморозрахунок стягнення судових витрат у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за наслідком розгляду справи в суді апеляційної інстанції із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243 грн. 30 коп. (1 816,80 грн. 1 573,50 грн.).

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ульянова Сергія Миколайовича задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гарбазея Дмитра Олександровича задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2024 року в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до їх часток у домоволодінні 21/50 до 29/50 згідно третього варіанту висновку експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної експертизи від 30 серпня 2023 року № 02/23-БТ,ЗТ скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до їх часток у домоволодінні 21/50 до 29/50, згідно першого варіанту висновку експерта (Додаток № 3) комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30 серпня 2023 року № 02/23-БТ,ЗТ.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію у сумі 21 916 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,30 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Судді