УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 363/4824/23

провадження № 61-16600ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана ОСОБА_3 , на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року у складі судді Свєтушкіної Д. А.та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Російської Федерації в особі Уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди, спричиненою збройною агресією проти України,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до російської федерації в особі Уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди, спричиненої збройною агресією проти України.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала військову агресію проти України, вчинивши терористичний широкомасштабний збройний напад, який триває до сьогодні. На території України йде війна із застосуванням сучасних систем озброєння, країною агресором здійснюється терор мирного населення, відбувається масове знищення інфраструктури. Із-за військової агресії значні території України виявилися окупованими іноземним російським військом. По неокупованим територіям ведуться постійні обстріли, ракетами та дронами-камікадзе. Тривають важкі бої безпосередньо по лініям зіткнення. Лінія фронту складає понад 1000 км. Вчинена військова агресія є загальновідомим фактом та не підлягає окремому доведенню. Військова збройна агресія спричинила тяжкі наслідки, як для держави у цілому, так і громадян України.

Позивачі зазначили, що спричинені такі тяжкі наслідки і для них та їхньої родини. Вказали, що є громадянами України, уродженцями Вишгородського району Київської області, одружені та від шлюбу мають двох дорослих доньок. У м. Києві у них є квартира, де вони зареєстровані. Але реально більш як десять років з часів виходу на пенсію позивача ОСОБА_1 вони проживають у АДРЕСА_1 . Це його родинна садиба, яка дісталась у спадок від батьків, тобто його «мала батьківщина». Їхня сім`я завжди була дружною і згуртованою. По життю тримаються разом. Позивач ОСОБА_1 останніми роками хворіє, у т. ч. на онкологію, пережив кілька інсультів, йому встановлена третя група інвалідності, сім`я його підтримує.

Життя їхньої родини до війни, незважаючи на хвороби, було абсолютно щасливим. Але все для них, змінила і перекреслила війна, яка розпочалася 24 лютого 2022 року віроломним нападом росії на Україну. На час початку війни позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні у м. Києві у госпіталі МВС України, оскільки захворів на «Сovid - 19». Початок війни 24 лютого 2022 року спровокував на фоні цього захворювання (а ще і онкологія) третій інсульт. Але він у такому стані виписався із госпіталю та поїхав у село до дружини, котра вдома була одна. Одночасно у цей день у село приїхали і сім`ї обох дочок. Вони всі були шоковані початком війни. Не могли у це повірити, але це сталося. Далі позивачі опинилися у епіцентрі бойових дій, оскільки російський ворог із Білорусії наступав на Київщину та здійснював десантування у районі Гостомеля, Бучі і Ірпеня. Біля села Гута Межигірська знаходилися військові ЗСУ, які утримували тут бойові позиції. Із-за цього у їхній місцевості розгорнулися запеклі бої. Село обстрілювали із усіх видів зброї, бомбили із повітря. Виїхати із родиною із села не було можливості, тому всі вони під обстрілами жили у садибному підвалі. Зауважили, що переживали суцільний жах, стресували, недоїдали. Евакуюватись із села змогли під обстрілами тільки 10 березня 2022 року. Їхня родинна садиба була повністю знищена снарядами і згоріла. Згоріло повністю все майно. Після евакуації із села жили у м. Києві, але і тут стресували із-за постійних обстрілів. Після деокупації Київщини повернулись у село і намагались відновлювати побут. Але оскільки війна триває, то продовжують стресувати, втомились від постійних повітряних тривог, ракетних і шахедних загроз.

На основі всього пережитого у війну і того, що переживається, позивачі стверджують, що їм спричинено очевидне психотравмування і моральну шкоду. Крім того, психологічний шок від початку війни на фоні хвороб спровокував позивачу ОСОБА_1 третій інсульт. Їхня родина побувала у самому епіцентрі бойових дій і ледве не загинули. Все це ускладнювало їхній психологічний стан. Переживають і тепер тому, що війна триває та продовжуються постійні терористичні обстріли України. Великого морального болю завдає знищення родинної садиби. Фізичні хвороби ОСОБА_1 від психологічних страждань тільки загострюються. Він намагається тримати себе в руках, але часто з`являється відчуття безвиході і безсилля, проявляється постійне безсоння та реально психологічно і морально страждає. Від надмірних психологічних навантажень загострились ОСОБА_2 фізичні хвороби, яка відчуває себе психологічно виснаженою.

Вважають, що у їхніх психологічних стражданнях винна російська федерація, яка вчинила військовий збройний напад на Україну та намагається здійснити геноцид українського народу. Стверджують, що військовою агресією позивачам спричинена моральна шкода, яку оцінюють у 100 000 000 грн кожний, що у еквівалентах станом на день заявлення позову складає 2 702 702 дол. США, або 2 409 638 Євро кожному.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до російської федерації в особі Уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди, спричиненою збройною агресією російської федерації проти України задоволено частково.

Стягнуто з держави російської федерації в особі Уряду російської федерації на користь ОСОБА_1 4 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією російської федерації проти України, що на дату звернення до суду з позовом (31 серпня 2023 року) складає в еквіваленті 109 379,27 дол. США, або 100 527,77 Євро.

Стягнуто з держави російської федерації в особі Уряду російської федерації на користь ОСОБА_2 3 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією російської федерації проти України, що на дату звернення до суду з позовом (31 серпня 2023 року) складає в еквіваленті 82 034,45 дол. США, або 75 395,83 Євро.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Судові рішення мотивовані тим, що у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. Дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну.

Кожен громадянин, який проживав в Україні, у тому числі громадяни України, які були вимушені шукати безпечні умови для свого життя та життя своєї родини внаслідок збройної агресії російської федерації, прийняли рішення виїхати на період воєнного стану за межі України, зазнали безумовних моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, не відчуває себе в безпеці після введення в Україні воєнного стану, був позбавлений звичного ритму життя, звичайного спілкування з близькими та друзями. Проте це не позбавляє особу, яка звернулась до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії обов`язку обґрунтувати та довести у суді належними доказами, а суд - обов`язку встановити на підставі наданих доказів елементи правопорушення, що призвело до завдання моральної шкоди (не тільки наявність шкоди, але й те, що вона є наслідком саме діяння держави-відповідача (причинно-наслідковий зв`язок).

Враховуючи множинний та триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивачів, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачами спосіб стягнення моральної шкоди у виді одноразової суми, яка покриває порушення, що були допущені російською федерацією відносно них.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги характер страждань позивачів, обсяг заподіяної їм шкоди та обставини за яких така шкода була заподіяна, а також те, що зруйнований будинок був власністю саме ОСОБА_1 , який був подарований йому його батьком та у якому він народився та виріс, та який в подальшому став єдиним житлом подружжя позивачів, суд першої інстанції зробив висновок про необхідність стягнення з держави російської федерації в особі Уряду російської федерації на користь ОСОБА_1 4 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 3 000 000 грн. Указаний розмір відшкодування суд вважав таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і у повній мірі відшкодує завдану позивачам моральну шкоду.

Водночас висновки спеціаліста-психолога від 29 серпня 2023 року в частині завдання моральної шкоди в розмірі по 100 000 000 грн суд вважав завищеним, що не може вважатися співмірним із змістом порушених прав та їх обсягів, виходячи з підстав обґрунтованих у позові. Таким чином, суд зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що дійсно внаслідок військової агресії проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди. Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи, в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди в більшому розмірі, колегія суддів вважає, що відсутні підстави стверджувати, що позивач навів обставини, які б давали підстави для висновку про задоволення позову про стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив висновки спеціаліста-психолога, апеляційний суд критично оцінює, оскільки наявний в матеріалах справи висновок спеціаліста-психолога є рекомендаційним та не є обов`язковим для суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

У колегії суддів відсутні підстави вважати, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 000,00 грн, що на дату звернення до суду з позовом складає в еквіваленті 191 413,72 дол. США або 175 923,60 Євро, на користь позивачів є заниженим.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, фактам та обставинам справи, оскільки оскаржуване рішення про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачці прийнято на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторона посилалася як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були надані до суду у визначеному процесуальним законом порядку та були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

13 грудня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подали до Верховного Суду касаційну скаргу, через представника ОСОБА_3 , в якій просили скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржені судові рішення суперечать правозастосуванню, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №372/1652/18 та у постанові Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 216/5657/22.Вважають, що за представленою доказовою базами довели заявлений рівень моральних страждань та позовні вимоги мали бути задоволеними якщо і не повністю (вони вважають, що повністю), то на набагато більші суми. У позовній заяві вони детально описали, що з ними відбувалося і відбувається у війну, додавши відповідні докази. Суди розглянули справу поверхнево, що і привело до заниження розмірів присудженого відшкодування, які явно не відповідають рівню морального травмування. Суди не надали належної оцінки висновку спеціаліста-психолога, який є письмовим доказом.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України, які перебувають у зареєстрованому шлюбі.

04 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 укладений договір дарування, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 передав житловий будинок з надвірними будівлями у власність ОСОБА_1 , а обдарований ОСОБА_1 прийняв дар цей житловий будинок з надвірними будівлями безоплатно, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено ІІІ групу інвалідності, довічно.

За змістом виписки з історії хвороб ОСОБА_1 № 302, підписаної зав. відділенням ДУ «ТМО МВС України по м. Києву» Середня О. В., ОСОБА_1 у період з 24 січня 2022 року по 17 лютого 2022 року перебував на стаціонарному лікування, діагноз: «Гостре порушення (малий інсульт) 02 лютого 2022 року за ішемічними типом в басейні правої атеросклероз. Дисциркуляторна гіпертонічна енцефалопатія СМА. Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна гіпертонічна енцефалопатія ІІІ ст., ускладнена перенесеним ішемічним (07.2020) та геморагічним (2007 р.) інсультами у вигляді екстрапірамідного акінетико-регідного синдрому, правобічного легкого геміпарезу, вестибуло атактичного синдрому. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 3 ст., ризик 4. Ангіопатія сітківки за гіпертонічним типом. ІХС: дифузний кардіосклероз. СН І ст. Базальноклітинний Са шкіри лоба ст. І TIN0M0 гр. ІІ (оперований 28 жовтня 2020 року). Пресбіопія. Гіперметропія. Коронавірусна хвороба (COVID-19).

19 липня 2022 року складений акт про встановлення фактів за участі депутата Петрівської сільської ради Мороза О. В., у присутності сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , власника майна ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 , яким установлено, що внаслідок вибуху снаряду знищено будинок, гараж літня кухня, дровітня, літній душ та туалет, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

З акту про пожежу від 16 серпня 2022 року, складеного провідним інспектором Вишгородського РУ ГУ ДСНС України у Київській області, установлено, що пожежу виявлено 13 березня 2022 року не встановленою особою, повідомлення про пожежу в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 надійшло 16 серпня 2022 року о 09 год 22 хв від власника ОСОБА_1 .

Відповідно до звіту за результатами проведеного обстеження пошкодженого об`єкта, індивідуального житлового будинку за вищевказаною адресою від 20 липня 2022 року № 83/22-Т05 затвердженого директором ТОВ «Сучасні системи безпеки бізнесу» Турковською Д., замовником, якого є Петрівська сільська рада, садибний (індивідуальний) житловий будинок, сарай, гараж непридатні для використання за цільовим призначенням, повністю втратили свою економічну цінність, наявні пошкодження та руйнування несучих та огороджувальних конструкцій, ступінь та характер, яких свідчить небезпеку аварійного обвалення об`єкта. (Зруйнований об`єкт). Рекомендовано виконання робіт щодо демонтажу залишків несучих та огороджувальних конструкцій.

На підставі заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 01 липня 2023 року про проведення психологічного дослідження, психологом та лікарем-психотерапевтом, ОСОБА_8 15 листопада 2023 року проведено психологічне дослідження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на предмет психотравмування та визначення розміру моральної шкоди, спричиненої їм у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, за результатами яких видано висновки спеціаліста-психолога від 29 серпня 2023 року.

Так, згідно із вказаними висновками: 1. Досліджена ситуація, пов`язана зі впливом на життя і здоров`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 збройної агресії Російської Федерації на Україну, є беззаперечно, психотравмуючою для них. 2. Глибина інтенсивності, протяжність психотравмуючого впливу на особистість ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за обставинами, що були піддані дослідженню, є надзвичайними, гіпертрофованими і потенційно небезпечними для їхнього фізичного і психологічного здоров`я. 3. За обставин, які розглянуті у дослідженні, заявникам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 завдано моральної шкоди. 4. Між спричиненою заявникам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 моральною шкодою та психотравмуючими факторами, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. 5. Визначений самостійно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розмір морального відшкодування за завдану моральну шкоду є адекватним психотравмуючій ситуації. Розумний розмір морального відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за даними психологічного дослідження встановлюється у 100 000 000 грн, у т. ч. з урахуванням фактору, що самі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вважають таку суму мінімально адекватною для можливого часткового відновлення морального (психологічного) здоров`я.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути:

(1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди;

(2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди слід враховувати те, що: дійсно внаслідок військової агресії рф проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії рф проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди; такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії рф проти України тощо (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року у справі № 216/5657/22 (провадження № 61-8556св23)).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21)).

Змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили стягнути на відшкодування моральної шкоди 100 000 000 грн кожний;

задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь ОСОБА_1 4 000 000 грн та на користь ОСОБА_2 3 000 000 грн, суди вважали, що більшій розмір компенсації моральної шкоди є недоведеним;

суди зазначили, що висновки спеціаліста-психолога є рекомендаційними, не є обов`язковими для суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

З огляду на зазначене, на підставі аналізу істотних обставин справи, які мають значення для встановлення вини заподіювача моральної шкоди, глибини душевних страждань позивачів, ступінь впливу правопорушення на повсякденне життя позивачів, а також доказів в матеріалах справи, наданих на підтвердження зазначених обставин, враховуючи триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивачів, характер вимушених змін у їх житті, глибину фізичних і душевних страждань та порушення нормальних життєвих зв`язків внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, які вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості, суди зробили обґрунтований висновок, про часткове задоволення позовних вимог.

Такий висновок відповідає численним правовим позиціям Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2024 року у справі № 638/3891/22 (провадження № 61-8795св23), від 31 липня 2024 року у справі № 686/14579/23 (провадження № 61-8229св24) тощо.

Посилання в касаційній скарзі на висновки, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 та у постанові Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 216/5657/22 не свідчать про те, що судові рішення прийняти без їх урахування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана ОСОБА_3 , на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Російської Федерації в особі Уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди, спричиненою збройною агресією проти України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат