Справа № 461/9504/24
Провадження № 4-с/461/33/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 року Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Старовецька С.І.

за участю: скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Полуліх Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 , боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, на дії/бездіяльність та рішення державних виконавців відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії/бездіяльність та рішення державних виконавців відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просить суд: поновити строк для звернення до суду з даною скаргою; визнати неправомірними дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк Мар`яни Василівни щодо повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого листа, згідно повідомлення від 15.01.2023 р. № 886 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; Зобов`язати уповноважених посадових осіб (державних виконавців) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження та розпочати примусове виконання судового рішення - постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 р. в цивільній справі № 461/1850/23 про стягнення з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 112 981,92 грн. компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі виконавчого листа, виданого 03.10.2023 р. Галицьким районним судом м. Львова.

В обгрунтування поданої скарги покликається на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 р. в цивільній справі № 461/1850/23 скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2023 р. та вирішено стягнути з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області () на мою, ОСОБА_1 , користь 112 981,92 грн. компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 р. Галицьким районним судом м. Львова було видано виконавчий лист.

Даний виконавчий лист заявник подав із відповідною заявою у відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для примусового виконання.

29 січня 2024 р. ОСОБА_1 отримав поштою рекомендованим листом повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк Мар`яни Василівни від 15.01.2023 р. № 886 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Такі дії і рішення державного виконавця про повернення виконавчого листа ОСОБА_1 вважає незаконними і такими, що порушують його право на виконання судового рішення про стягнення коштів на його користь, а тому просить суд скаргу задоволити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник Телішевський Н.М. вимоги скарги підтримали, з підстав, викладених у ній.

Представник ГУ ПФУ у Львівській області Полуліх Н.І. просила суд відмовити у задоволенні скарги.

Від головного державного виконавця Батюк М. надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні скарги та проводити розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги та за печення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 25 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення компенсації втрати частини доходів (пенсійних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплати задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.07.2012 по 14.01.2020 у розмірі 112981 (сто дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят одну) грн. 92 (дев`яносто дві) коп.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 квітня 2023 року змінено, виклавши другий абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 112 981 (сто дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят одну) грн. 92 коп. компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії».

В решті рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 квітня 2023 року залишено без змін.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 р. Галицьким районним судом м. Львова було видано виконавчий лист.

Даний виконавчий лист ОСОБА_1 подав із відповідною заявою у відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для примусового виконання.

Однак, 15 січня 2024 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левка Є.А. було повідомлено про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Вказане повідомлення головним державним виконавцем Батюк М.В. мотивоване тим, що згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державних та приватних виконавців. Однак, відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами казначейства. Згідно ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», за якою виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника, який є державним органом, здійснюється органом державного казначейства в межах відповідних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу. Пунктом 3 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства.

Так, відповідно до п. 3 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМУ № 845 від 03 серпня 2011 р., рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників дійсно виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства.

Однак, дана правова норма не поширюється на даний випадок, оскільки рішенням суду кошти стягуються не з державного чи з місцевих бюджетів, а з державного органу ГУ ПФУ у Львівській області за рахунок його власних коштів.

Відповідно до п.2 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМУ № 845 від 03 серпня 2011 р., боржниками в розумінні цього Порядку є визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства.

До подання виконавчого листа в орган державної виконавчої служби ОСОБА_1 подавав його на виконання до ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області.

Для з`ясування ходу виконання ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області.

На таку заяву ОСОБА_1 отримав лист ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області № 04/07/11/9666 від 16 листопада 2023 р., з якої вбачається, що Управління ПФУ у Львівській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів, що Казначейство за своєю суттю є обслуговуючим банком, функції якого фактично зводяться до технічного виконання рішення суду безпосереднього перерахування коштів на рахунок стягувача.

В своїй заяві державному виконавцю про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 зазначив, що вимагає саме примусового виконання даного рішення суду.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Державна казначейська служба не є органом примусового виконання.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», лише приватний виконавець не має права примусового виконання рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання.

Тобто лише державний виконавець має право і обов`язок примусово виконувати такі рішення.

Крім того, як вбачається з резолютивної частини судового рішення, викладеної у виконавчому листі, суд вирішив стягнути з ГУ ПФУ у Львівській області 112 981,92 грн. компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Відповідно до ст. 6 Закону України № 2050-ІІІ від 19.10.2000 р. «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», на підставі якого було прийняте рішення, що підлягає виконанню, таку компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а не за рахунок державного чи місцевих бюджетів.

Відтак, суд погоджується із доводами представника заявника Телішевського І.Д. про те, що державний виконавець не мала права повертати виконавчий лист без прийняття до виконання, а зобов`язана була відкрити виконавче провадження і розпочати примусове виконання рішення суду, відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Що ж стосується доводів, викладених у відзиві на скаргу, щодо покликання на ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та на ряд постанов Верховного Суду щодо її застосування, а також на п. 3 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМУ № 845 від 03 серпня 2011 р., суд звертає увагу на те, що покликання на дані норми права та на правові позиції Верховного Суду щодо їх застосування є безпідставними, оскільки ними врегульовано правовідносини, які є відмінними від тих, що виникли в даній справі.

Відповідно ж до ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, при аналогічних обставинах.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно даної правової норми, Казначейство може виконати рішення суду про стягнення коштів з ГУ ПФУ у Львівській області лише шляхом безспірного списання коштів боржника, які знаходяться саме на його казначейському рахунку. Списання Казначейством коштів з рахунків боржника в інших банківських установах, відмінних від казначейського рахунку, є неможливим.

Правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду в постановах від 21.07.2021 р. в справі № 910/6471/19, від 14.05.2020 р. в справі № 336/4615/17, від 09.07.2020 р. в справі № 806/2179/16, від 16.09.2020 р. в справі № 310/1512/17, від 07 10.2020 р. в справі № 815/3815/17, від 09.12.2020 р. в справі № 522/19758/18, на які покликається у відзиві державний виконавець, стосуються саме таких обставин, коли боржник державний орган має відкритий казначейський рахунок, з якого Казначейство має можливість безспірно списати відповідні кошти на користь стягувача.

Такі правові висновки не можуть бути враховані в даній справі № 461/1850/23, оскільки боржник ГУ ПФУ у Львівській області не має відкритого в Казначействі рахунку, що унеможливлює списання таких коштів, а відтак рішення суду не може бути виконане в порядку ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Казначейство може виконати рішення суду про стягнення коштів з державного органу за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, лише в разі відсутності у державного органу відповідних призначень, а не в разі відсутності в нього відкритого казначейського рахунку.

Відповідно до «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою КМУ № 280 від 23 липня 2014 р., Пенсійний фонд України має відкриті рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках.

З листа ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області № 04/07/11/9666 від 16 листопада 2023 р. вбачається, що Управління ПФУ у Львівській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів.

Тобто, кошти ГУ ПФУ у Львівській області знаходяться не на казначейському рахунку, а в інших установах банку.

Якби кошти ГУ ПФУ у Львівській області знаходилися на казначейському рахунку, то ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області могло б безперешкодно безспірно списати такі кошти, відповідно до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», і перерахувати їх на рахунок стягувача ОСОБА_1 .

Відповідно до «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМУ № 845 від 03 серпня 2011 р., на який покликається державний виконавець, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників дійсно виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства.

Однак, дана правова норма не поширюється на даний випадок, оскільки рішенням суду кошти стягуються не з державного чи з місцевих бюджетів, а з державного органу ГУ ПФУ у Львівській області за рахунок його власних коштів.

Відповідно до п.2 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМУ № 845 від 03 серпня 2011 р., боржниками в розумінні цього Порядку є визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства.

Оскільки ГУ ПФУ у Львівській області не має відкритого рахунку в органах Казначейства, то воно не має статусу боржника в розумінні п.2 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМУ № 845 від 03 серпня 2011 р. та ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відтак, ці правові норми не можуть бути застосовані в даній справі.

Відповідно до ст. 6 Закону України № 2050-ІІІ від 19.10.2000 р. «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», на підставі якого було прийняте рішення, що підлягає виконанню, таку компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а не за рахунок державного чи місцевих бюджетів.

Таким чином, ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області не має ні технічної можливості, ні правової підстави для виконання рішення суду про стягнення коштів.

Таке стягнення можливе лише внаслідок примусового виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на кошти ГУ ПФУ у Львівській області, які знаходяться на його рахунках в банківських установах.

Однак, таке примусове виконання рішення суду може здійснити лише орган державної виконавчої служби, оскільки ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області не є органом примусового виконання.

Зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені законодавчі норми, суд приходить до висновку, що скарга підставна та підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання поновлення строку для звернення до суду із даною скарго, суд враховує наступне.

Встановлено, що таку ж скаргу на неправомірні дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В. щодо повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого листа, згідно повідомлення від 15.01.2023 р. № 886, стягувачем ОСОБА_1 було подано 05 лютого 2024 р. у встановлений строк, оскільки це повідомлення було отримане ним поштою 29 січня 2024 р.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2024 р. в справі № 461/1082/24 таку скаргу було задоволено.

Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 11 листопада 2024 р. дану ухвалу було скасовано, а провадження в справі закрито з тих підстав, що, нібито, стягувач ОСОБА_1 при поданні скарги пропустив 10-денний строк, не доказав, що повідомлення від 15.01.2023 р. № 886 отримав саме 29 січня 2024 р., не заявляв при цьому клопотання про поновлення пропущеного строку.

Будучи допитаним в якості свідків ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 пояснили, що повідомлення було отримане заявником поштою 29 січня 2024 р. В суду апеляційної інстанції не було жодного доказу того, що ОСОБА_1 отримав це повідомлення раніше ніж 26 січня 2024 р. і таких доказів не існує. Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, ні в апеляційній скарзі державний виконавець та відповідач ГУ ПФУ у Львівській області не заявляли, що ОСОБА_1 пропустив строк на подання скарги. З конверта рекомендованого листа № 999, в якому повідомлення державного виконавця надійшло, вбачається, що він був зданий на пошту 18 січня 2024 р., тобто ОСОБА_1 отримав його 29.01.2024 р. через 11 днів, що є звичною нормою строку доставки пошти, який може бути значно більшим..

Такий висновок підтверджується строком пересилання адвокатського запиту, поданого в зв`язку з вимогою суду апеляційної інстанції надати докази підтвердження дати отримання ОСОБА_1 повідомлення державного виконавця, який було відправлено 09.10.2024 р. і вручено адресату АТ «Укрпошта» 21.10.2024 р., тобто, через 12 днів. При цьому слід врахувати, що адресатом даного листа була установа Укрпошти, якому лист було вручено негайно по прибуттю до поштового відділення, в той час як ОСОБА_1 його поштовим відділенням було повідомлено про необхідність отримання листа № 999 через кілька днів після його надходження до відділення і він особисто повинен був прибути в поштове відділення для отримання листа, що він і зробив 29.01.2024 р.

Як вбачається з електронного листа АТ «Укрпошта» № 1.10.0004.-29580-24 від 23.10.2024 р., наданого у відповідь на адвокатський запит, інформація щодо поштового відправлення за № 999 відсутня, оскільки не збережена за спливом 6-місячного строку.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 отримав лист № 999 з рішенням державного виконавця саме 29.01.2024 р.

Докази протилежного відсутні, відтак скарга була ним подана у встановлений 10-денний строк.

З урахуванням вищевказаних обставин, суд приходить до висновку стягувач ОСОБА_1 пропустив строк на подання скарги на дії та рішення державного виконавця повторно з поважних причин, а тому такий строк підлягає поновленню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11-13, 258-260, 263, 439 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження, суд,-

у х в а л и в :

поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з даною скаргою.

Скаргу задоволити.

Визнати неправомірними дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк Мар`яни Василівни щодо повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого листа, згідно повідомлення від 15.01.2023 р. № 886 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати уповноважених посадових осіб (державних виконавців) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження та розпочати примусове виконання судового рішення - постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 р. в цивільній справі № 461/1850/23 про стягнення з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 112 981,92 грн. компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі виконавчого листа, виданого 03.10.2023 р. Галицьким районним судом м. Львова.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст складено 26.12.2024.

Суддя Волоско І.Р.