ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3726/24 Справа № 932/1049/23 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Кондрашов І.А.),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідачів на користь Банку заборгованість у розмірі 254 982,54 грн. за кредитним договором № 2007-157 від 08.08.2007 року, яка складається з наступного: 227830,93 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 27151,61 грн. 3% річних від простроченої суми та судовий збір у розмірі 3824,74 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився представник АТ КБ «ПриватБанк» Білоус А.В., та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно необґрунтоване та ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Скаргу мотивує тим, що свої зобов`язання за рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2011 року у вигляді погашення стягнутої заборгованості у розмірі 80966,80 грн., відповідач не виконав.

За період з 08.08.2007 року по 03.08.2011 року, та за період після набрання законної сили вказаним рішенням з 31.10.2011 року по 03.01.2023 рок існує заборгованість у розмірі 254982,54 грн.

ОСОБА_3 просив рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі.

Від відповідачів відзив на апеляційну скаргу не надходив, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 отримали 15.05.2024 року, що підтверджується підписом на рекомендованих повідомленнях ( а.с.101-102).

Згідно ч.4 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 254982,54 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму(3028х100=302800), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2011 (справа №0417/2-3340/2011) ухваленого за результатами розгляду справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №2007-157 від 08.08.2007 у розмірі 80 966,80. Також, солідарно, з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто суму у розмірі 200,00 грн. та з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , солідарно, 1 950,00 грн. Рішення набрало законної сили 31.10.2011.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій передбачених ст.625 ЦК України їх розмір за період з 31.10.2011 до 03.01.2023, становить 254 982,54 грн. та складається з: 227 830,93 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 27 151,61 грн. 3% річних від простроченої суми.

Також до позову, позивачем, додано: копію виконавчого листа; виписку з рахунку; копію кредитного договору; копію договору поруки; копії паспортів; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб; копію статуту; копію довіреності

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, на підтвердження доводів щодо існування, не виконаного, грошового зобов`язання, не надано жодного належного доказу.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

За частиною першою статті 525, частиною першою статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Водночас, рішення суду суті правовідносин позики не змінює, а лише визначає суму заборгованості на час настання строку виконання зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування втрат від знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляцією та 3% річних має компенсаторний характер і є способом захисту майнового права і інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за знецінення грошових коштів, які ним не повернуто та у компенсації за користування чужими грошима і неналежне виконання зобов`язань.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

У зв`язку із викладеним можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України щодо виконання зобов`язань за договором позики та передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (частина 2 статті 625 ЦК України).

Зобов`язання у цій справі не є такими, що виникли з рішення суду, це зобов`язання з виконання договору позики, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір грошових коштів, які підлягають поверненню, як невиконане боржником зобов`язання та констатовано про наявність зобов`язань між сторонами.

Саме такі правові висновки щодо правової природи застосування положень статті 625 ЦК України за наявності судового рішення, яке не виконується, Велика Палата Верховного Суду висловила у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

З матеріалів справи вбачається, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2011 (справа №0417/2-3340/2011) ухваленого за результатами розгляду справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №2007-157 від 08.08.2007 у розмірі 80 966,80. Також, солідарно, з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто суму у розмірі 200,00 грн. та з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , солідарно, 1 950,00 грн. Рішення набрало законної сили 31.10.2011.

Банком до матеріалів справи було долучено виконавчий лист у справі № 2-3340/2011 виданий 01.11.2011 року про стягнення вказаної заборгованості з відповідачів.

Відповідачами докази виконання рішення шляхом погашення заборгованості не надано.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В охоронних правовідносинах права та інтереси банка забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).

Так, з ухваленням рішень про стягнення боргу у 2011 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), проте станом на дату подання позовної заяви зобов`язання ним за рішенням суду не припинилось.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Апеляційний суд вважає, що наведений Банком, та перевірений судом розрахунок заборгованості у розмірі 254982,54 грн, з яких: 227830,93 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 27151,61 грн. 3% річних від простроченої суми за період 31.10.2011 по 03.01.2023 року відповідає заявленому періоду і відповідачами його не спростовано, власного розрахунку чи контр розрахунку не надано.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачі отримавши ухвалу про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги своїм правом про застосування позовної давності не скористались.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку при ухваленні оскаржуваного рішення зазначивши, про відсутність підстав стягнення з відповідачів сум заборгованості передбаченою ст. 625 ЦК України, оскільки доказів виконання рішення за 2011 рік надано не було, а тому апеляційний суд вважає, що зобов`язання відповідачами не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, оскільки, оскаржуване рішення було ухвалено з порушенням норм матеріального права, то воно підлягає скасуванню із ухвалення нового, про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зі стягненням відповідних сум.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381-384, 141, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () заборгованість у розмірі 254 982 грн. 54 коп. за кредитним договором №2007-157 від 08.08.2007 року, яка складається з: 227 830 грн. 93 коп. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 27151 грн.61коп. 3% річних від простроченої суми.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () судовий збір у сумі 9561 грн. 17 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта