Справа № 165/628/24 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р.
Провадження № 22-ц/802/672/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Власюк О. С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 подану її представником ОСОБА_1 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 08 травня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2022 року позивач звернулася з позовом до суду про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 08 травня 2024 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини до припинення перебування відповідача ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України.

В апеляційній скарзі представник позивача просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу вказала, що зважаючи на предмет позову (стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання), та факт наявності у відповідача його представника, зупинення провадження у цій справі не відповідає загальним завданням цивільного судочинства, зокрема, справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів сторін, адже це прямо порушує інтереси дитини.

Військова частина, де проходить службу відповідач розташована у м. Володимирі, що не відноситься до зони бойових дій, а неможливість прибути у судове засідання мотивована підробленим документом, мета якого у затягуванні розгляду справи та не бажанням відповідача сплачувати аліменти на утримання дочки. Відповідач перебуває за місцем знаходження військової частини в м. Володимирі.

Тривале, на невизначений час зупинення провадження у цій справі не відповідає правам та інтересам дітей щодо належного утримання, гарантованим як національним законодавством, так і міжнародними актами.

Вказує, що суд при вирішенні питання про зупинення провадження у справі не оцінив баланс прав та інтересів батька та дитини у цій справі та не надав переваги інтересам дитини щодо її належного, своєчасного, достатнього утримання, а також справедливого вирішення спору протягом розумного строку, та не врахував, що інтереси військовослужбовця, який перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України під час воєнного стану, представляє адвокат Герасимчук Л.P., який може відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України здійснювати від його імені його процесуальні права та обов`язки у справі.

У поданому відзиві представник відповідача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Зазначає, що обставина, яка слугує підставою для зупинення провадження в справі, доведена належними доказами.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі, а тому провадження по справі необхідно зупинити до припинення його перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Такий висновок суду ґрунтується на законі.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

За приписами пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено і такий триває і на час розгляду даної справи.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, від 21 жовтня 2010 року, § 47).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.

Виходячи зі змісту статті 12, частини третьої статті 13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.

Приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи.

Згідно з довідкою начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 22.02.2024 (а.с.31) відповідач ОСОБА_3 є військовослужбовцем, проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України з 14 квітня 2022 року по теперішній час.

Факт перебування відповідача у складі Збройних Сил України позивачем не оспорюється.

Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2024 № 8075/А стверджується, що ОСОБА_3 дійсно в період з 05.05.2022 по 24.09.2022, з 01.10.2022 по 04.04.2023, з 14.04.20233 по 25.05.2023, з 03.06.2023 по 27.10.2023, з 03.123.2023 по 12.12.2023, з 20.01.2024 по теперішній час брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в районах населених пунктів Баштанка Миколаївської області, Соледар Донецької області, Кіндрашівка, Смородьківка, Лиман Перший, Синьківка, Куп`янськму районі, Харківської областях.

У постанові від 04 липня 2023 року у справі № 359/7297/22 Верховний Суд дійшов висновку, що встановивши, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, що залучена та бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави-окупанта, особисто бере участь та виконує завдання в єдиній системі протиповітряної оборони України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Таким чином, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновокм суду першої інстанції про наявність правових підстав для зупинення провадження в справі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, як військовослужбовець, безпосередньо залучений до заходів з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, а тому місцевий суд дотримався вимог пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо перебування відповідача в пункті постійної дислокації м. Володимир спростовуються наданою відповідачем довідкою військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2024 № 8075/А.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що провадження у справі не підлягало зупиненню з огляду на предмет спору, зокрема, у зв`язку з порушенням права малолітньої дитини, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на імперативність приписів частини першої статті 251 ЦПК України.

Враховується також те, що предметом спору є вимога про зміну способу стягнення аліментів, тобто суд не вирішує питання про стягнення аліментів вперше, відтак відповідне утримання, яке визначене судовим рішенням та на яке мають право діти та той із подружжя з ким вони проживають, відповідач надає.

Згідно з ч. 3 ст. 252 ЦК України суд не зупиняє провадження у справі у випадках, встановлених п.п. 1-3 ч.1 цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника.

Однак таке виключення не може бути застосоване при вирішенні клопотання про зупинення провадження у справі з підстав, зазанчених відповідачем, адже суд зупинив провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, якою встановлено безальтернативний обов`язок суду зупинити провадження, а не його право.

Правильність застосування п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України у разі безпосереднього виконання стороною бойових завдань ґрунтується на усталеній судовій практиці, зокрема, тотожні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 456/2541/19, від 29 листопада 2023 року в справі №466/5393/22, від 29 лютого 2024 року в справі № 149/9/23, ухвалі від 29 серпня 2022 року в справі 461/5209/19.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення норм процесуального правата надним доказам щодо правових підстав для зупинення провадження, а тому не слугують підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 368, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану її представником ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 08 травня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: