Справа №339/60/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Скригун В.В.

секретаря судового засідання Латик В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подруужжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить поділити спільне майно з ОСОБА_2 , виділивши їй 60% будинковолодіння по АДРЕСА_1 та земельних ділянок а відповідачу відповідно 40%. У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 3/5 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 442,9 кв.м., житловою -189 кв.м. (згідно свідоцтва про право власності від 16 червня 2015 року) теплиця - 116,9 кв.м., погріб - 45,5 кв.м., комора - 22 кв.м., навіс -12 кв.м., навіс - 14,5 кв.м., криниця, огорожа - 207,3 кв.м.;

- 3/5 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0907 га., кадастровий номер :08:024:0031 (на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 2010 року серія ВМТ №031309);

- 3/5 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0939 га., кадастровий номер :08:004:0011 (на підставі рішення Болехівської міської ради від 17 серпня 2011 року 9 сесії 6 демократичного скликання №47-09/11).

Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі з 29 січня 2010 року до 26 лютого 2021 року. Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2021 року шлюб між сторонами розірваний.Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. За час спільного проживання як подружжя сторони набули у власність: будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 442,9 кв.м., ринковою вартістю 3 271 945,00 грн.; земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0907 га., кадастровий номер :08:024:0031, ринковою вартістю 136 862,00 грн.; земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0939 га., кадастровий номер :08:004:0011, ринковою вартістю 148 159,00 грн.

Дане будинковолодіння по АДРЕСА_1 було записано на відповідача, хоча кошти на придбання будматеріалів та оплату вартості ремонтних робіт, давали батьки сторін. Витрати із земельного податку на нерухомість та сплати комунальних послуг за будинковолодіння здійснює позивач самостійно.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України при поділі майна повинні враховуватись інтереси неповнолітніх дітей, а також інші істотні обставини. Оскільки діти сторін проживають з позивачем, додаткові витрати на їх виховання та розвиток вона несе самостійно. Тому просить суд відійти від рівності часток, і виділити їй більшу частку в спільній сумісній власності подружжя.

Ухвалою суду від 15 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року витребувано докази по справі.

15 квітня 2024 року відповідач подав до суду пояснення по справі, в якому вказав, що не заперечує щодо часткового задоволення позову, а саме поділити спільне майно подружжя по частці домоволодіння по АДРЕСА_1 . Відмовити позивачу у стягненні з нього судових витрат.

23 травня 2024 року позивач подала клопотання про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 12 червня 2024 року прийнято до розгляду заяву позивача, якою збільшено позовні вимоги.

19 червня 2024 року відповідач подав пояснення, згідно яких заперечує проти збільшених позовних вимог.

Ухвалою суду від 20 червня 2024 року підготовче судове засідання закрито та призначено судовий розгляд справи.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Подала клопотання, в якому вказала, що позовні вимоги в уточненій редакції підтримує, просить їх задоволити. Судове засідання призначене на 28 червня 2024 року просить проводити у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву згідно якої просить розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги визнає частково, просить виділити позивачці 1/2 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у стягненні з нього судових витрат та витрат на правову допомогу просить відмовити (а.с. 213-214).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2010 року сторони по справі уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Болехівського міського управління юстиції Івано-Франківській області, актовий запис за № 6 (а.с.43-44).

Від вказаного шлюбу сторони мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дитиною з інвалідністю віком до 18 років (а.с.9-12;70-71).

Судом встановлено, що в період шлюбу 06 травня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого відповідач придбав земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0907 га., кадастровий номер :08:024:0031 (а.с.20-24).

На підставі рішення Болехівської міської ради від 17 серпня 2011 року відповідачу виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0939 га., кадастровий номер :08:004:0011, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.19).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 червня 2015 року за ОСОБА_2 15 червня 2015 року було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 . Місце розташування: земельна ділянка з кадастровим номером :08:004:0011, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0939 га. (а.с.17-18).

Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що будинковолодіння загальною площею - 442,9 кв.м. складаєтьсяз житлового будинку - 211,6 кв.м., теплиці - 116,9 кв.м., погріба - 45,5 кв.м., комори 22,0 кв.м., навісу 12,0 кв.м., навісу - 14,5 кв.м., криниці, огорожі - 207,3 кв.м., загальною вартістю 870330,00 грн. (а.с.25-28).

Згідно інформаційної довідки від 26 червня 2024 року, виданої ФОП ОСОБА_5 встановлено, що згідно наданих документів реєстрації права власності будинковолодіння по АДРЕСА_1 у складі житлового будинку загальною площею 442,9 кв.м.,теплиці - 116,9 кв.м., погріба - 45,5 кв.м., комори 22,0 кв.м., розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0939 га, а навіс 12,0 кв.м., навіс - 14,5 кв.м., криниця розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0907 га. Огорожа площею 207,3 кв.м. розташована на обох вищевказаних земельних ділянках (а.с.226-227).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2021 року шлюб між сторонами розірвано, малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживанні з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.43-44).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2021 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісячно. Стягнення аліментів розпочати з 16 вересня 2021 року і проводити до повноліття дітей (а.с.126-131).

Тобто, наданими позивачем доказами встановлено, що житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами і земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 було придбано в період, коли сторони у справі знаходились у зареєстрованому шлюбі, а отже це майно є спільним сумісним майном подружжя, який підлягає поділу між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених статтею 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Частиною третьою статті 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аліменти (лат. alimentum - харчі, продовольство) - обов`язок утримання, у визначених законом випадках, одним членом сім`ї інших, які потребують цього (у нашому випадку саме утримання батьками своїх дітей).

Обов`язок з утримання може виконуватись як в добровільному порядку, так і у примусовому - при виконанні рішення суду про стягнення аліментів.

Отже, для правильного застосування частини третьої статті 70 СК України необхідним є встановлення чи є достатніми чи недостатніми аліменти, які отримуються тим з подружжя, з ким залишились проживати діти для їх фізичного і духовного розвитку.

Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.12.2019 у справі № 308/4390/18, яку суд застосовує у даній справі.

Як на підставу збільшення своєї частки у спільному майні подружжя ОСОБА_1 посилається на те, що разом із з нею проживають двоє неповнолітніх дітей, а розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_2 на утримання вказаних дітей, є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Встановлено, що дочка ОСОБА_6 являється дитиною з інвалідністю віком до 18 років та згідно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 28 вересня 2023 року потребує додаткової соціальної та психологічної підтримки, а саме: фізичний розвиток, мовленнєвий розвиток, когнітивний розвиток, розвиток емоційно-вольової сфери та освітньої сфери. (а.с. 65-69).

З вересня 2023 року для розвитку навчальних та симультанно-сукцесивних процесів дитина займається двічі на тиждень в гуртку ремесел та бісероплетіння «Декор» Міського центру дитячої та юнацької творчості Івано-Франківської міської ради (а.с.74)

Окрім того, для розвитку емоційно-вольової сфери, корекції емоційно-вольової незрілості, покращення соціальних навичок, розвитку самоусвідомлення, формування адекватної самооцінки, розвитку емоційно-вольової регуляції, що проявляється у самооцінці з 25 жовтня 2023 року ОСОБА_3 відвідує навчальні курси моделей (а.с.88-89).

Згідно довідки від 13.03.20204 року ОСОБА_3 також відвідує логопедичні заняття в логопедичному центрі «Теревенчики» (а.с. 76).

Також судом встановлено, що для фізичного розвитку, починаючи з 30 вересня 2023 року, син сторін по справі ОСОБА_7 відвідує двічі на тиждень гурток «Плавання». Двічі на тиждень займається у Дитячо-юнацькій спортивній школі №3 Івано-Франківської міської ради на відділенні шахів (а.с. 75, 78-84).

Щодо утримання спірного будинковолодіння, встановлено, що з 01 вересня 2023 року в будинку, який розташований в АДРЕСА_1 ніхто не проживає. Однак, будинок потребує здійснення додаткових витрат для збереження його цілісносі. Вона наглядає за будинком, контролює рівень подачі тепла та оплачує витрати за спожитий газ та газопостачання, а також земельний податок (а.с.151-202).

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд вважає, що факт проживання дітей сторін разом з позивачем та значні витрати позивача на утримання та розвиток дітей, що перевищують розмір аліментів, а також самостійне утримання спільного будинку слугують підставою для відступлення суду від презумпції рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя.

Позивачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами наявність підстав для застосування положень ч. 3 ст. 70 СК України, а саме, що частка майна позивача може бути збільшена.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе здійснити розподіл майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на: 3/5 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0907 га,, кадастровий номер :08:024:0031 (на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 2010 року серія ВМТ №031309).

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на 3/5 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0939 га,, кадастровий номер :08:004:0011 суд зазначає наступне.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI було внесено зміни до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, якими частину першу статті 57 СК України було доповнено пунктом 5 такого змісту: "земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України".

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Таким чином, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Проте, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.

До такого ж висновку дійшли Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року в справі №6-2710цс15 та Верховний Суд у постановах від 21 березня 2018 року в справі № 501/3599/13-ц та від 30 січня 2019 року в справі № 382/2454/15-ц.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок вбачається, що місцем розташування спірного будинку є земельна ділянка площею 0,0939 га., кадастровий № :08:004:0011. Даний факт також підтверджено інформаційною довідкою від 26 червня 2024 року, виданою ФОП ОСОБА_5 , а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Так, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмір 7268,00 грн (а.с.4). Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Окрім того, відповідно до наданих до суду доказів, позивачем також були понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн (а.с.216-218; 224-225).

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Гарбар Ю.О. було укладено 09 лютого 2024 року договір про надання правової допомоги. Згідно вказаного договору адвокат надає позивачу послуги з складання процесуальних документів без представлення інтересів заявника в суді. Договором передбачена винагорода адвокату в сумі 5000,00 грн. Згідно акту виконаних робіт від 26 червня 2024 року сукупна вартість послуг складає 5000,00 грн.

Враховуючи те, що позов було задоволено повністю, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. (а.с. 216-218; 224-225).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 133, 141, 174, 247, 212-215, 294 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов в уточненій редакції ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Поділити спільне майно подружжя між ОСОБА_1 , виділивши 60% будинковолодіння по АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , виділивши 40% будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 3/5 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 442,9 кв.м., житловою -189 кв.м. (згідно свідоцтва про право власності від 16 червня 2015 року), теплиці - 116,9 кв.м., погрібу - 45,5 кв.м., комори - 22 кв.м., навісу -12 кв.м., навісу - 14,5 кв.м., криниці, огорожі - 207,3 кв.м.;

- 3/5 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0907 га, кадастровий номер :08:024:0031 (на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 2010 року серія ВМТ №031309);

- 3/5 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0939 га, кадастровий номер :08:004:0011 (на підставі рішення Болехівської міської ради від 17 серпня 2011 року 9 сесії 6 демократичного скликання № 47-09/11).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 7268 (сім тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 00 коп. та 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Долинським РВ УМВС в Івано-Франківської області, 29 квітня 2010 року, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 .

Суддя Скригун В. В.