Дата документу 18.06.2024 Справа № 334/9708/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/9708/23 Головуючий у І інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/807/1228/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Турчинського Максима Ігоровича на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Турчинського М.І. звернулась до суду з позовом до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., зареєстрований в реєстрі за № 24823 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» суми заборгованості в розмірі 16633,90 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Турчинського М.І. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат у справі та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що, оскільки суд вирішив задовольнити позов ОСОБА_1 , вона має право на відшкодування витрат, яких зазнала під час розгляду справи на правову допомогу, попередньо зазначивши у позовній заяві про попередній розрахунок цих витрат.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2024 року відмовлено у прийнятті додаткового судового рішення у справі.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Турчинського М.І. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2024 року, постановити нове рішення про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн, яких вона зазнала під час розгляду справи в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за обставинами справи під час її розгляду по суті ні позивач, ні її представник не надали суду доказів понесених витрат на правову допомогу та не просили про надання строку на їх подання, а також сторона позивача не зробила відповідну заяву про розподіл витрат до закінчення судових дебатів. Проте суд не взяв до уваги того факту, що позовна заява ОСОБА_1 містила орієнтовний розрахунок судових витрат, справу розглянуто за відсутності позивача та її представника, а відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення з доказами фактично понесених витрат ОСОБА_1 подала до суду з дотриманням п`ятиденного строку після ухвалення рішення про задоволення позову.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» заперечує проти її доводів, вказуючи на їх безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2024 року без змін.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 68, 69). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час ухвалення судом рішення від 12.02.2024 в матеріалах справи були відсутні докази на підтвердження здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, до виходу суду до нарадчої кімнати у справі сторона позивача не зробила (не подала) відповідної заяви про подання доказів розміру судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, із заявою про подання доказів після ухвалення рішення у встановлений законом строк позивач та її представник не звертались.

Проте колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2024 року справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності сторін на підставі ст.ст. 223,280 ЦПК України з ухваленням заочного рішення (а.с. 28-30).

17 лютого 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 в особі представника адвоката Турчинського М.І. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішенняз копією договору про надання правничої допомоги від 20 жовтня 2023 року, укладений ОСОБА_1 з адвокатом Турчинським М.І., копію акта до договору про надання правничої допомоги від 20 жовтня 2023 року, складеного 15 лютого 2024 року, відповідно до якого сторони Договору уклали цей Акт про те, що адвокат надав послуги відповідно до договору про надання правничої допомоги від 20 жовтня 2023 року згідно з розрахунком розміру винагороди адвоката за надання правової допомоги та відшкодування витрат, пов`язаних з її наданням (за переліком). Адвокат виконав роботи: а) підготовка та подання позовної заяви щодо виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, до Ленінського р/с у справі № 334/9708/23: 2500 гривень, у т.ч. конфіденційне побачення з клієнтом (перемовини), запит до приватного нотаріуса: 500 грн. Розмір виплати адвоката становить 3000 грн, у т.ч. розмір винагороди - 3000 грн. Підписанням цього акта сторони підтверджують факт надання послуг відповідно до положень Договору.

Вказані обставини свідчать про дотримання позивачем п`ятиденного строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів доходить висновку, що твердження суду першої інстанції щодо пропуску ОСОБА_1 строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України для звернення із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу до судових дебатів, є неправильним.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у своїй позовній заяві, ОСОБА_1 вказувала про орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зазначивши, що сума її витрат на правову допомогу складатиме орієнтовно 3000 грн (а.с. 2).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України зокрема встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим тлумачення судом першої інстанції положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Також відповідно до рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Аналіз викладених вище норм права дає підстави для висновку, що відмовляючи в ухваленні додаткового рішення у справі, суд першої інстанції підійшов до розгляду заяви занадто формально.

З огляду на встановлене процесуальним законом правило ухвалення додаткового рішення саме тим судом, що ухвалив основне рішення, колегія суддів не має процесуальних повноважень приймати постанову за заявою про стягнення витрат на правову допомогу, яких зазнав позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції, як того просила ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, оскільки справу розглянуто за відсутності сторін в порядку спрощеного провадження 12 лютого 2024 року, що позбавило позивача можливості зробити заяву в судовому засіданні, із заявою про стягнення витрат на правову допомогу позивач звернувся через підсистему «Електронний суд» 17 лютого 2024 року, тобто в межах п`ятиденного строку, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового рішення є передчасним, до якого суд дійшов неповно з`ясувавши обставин справи, тому апеляційну скаргу слід частково задовольнити, ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2024 рокуслід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Турчинського Максима Ігоровича задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2024 рокуу цій справі скасувати. Справунаправити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: