Справа № 453/464/21
№ провадження 2/453/12/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Ясінського Ю.Є.

секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателіт-Сколе», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в.о. директора ТзОВ «Сателіт- Сколе» ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В :

07 квітня 2021 року представник позивача адвокат Решота В.В. звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її честі, гідності та ділової репутації, інформацію, що розповсюджену ТзОВ «Сателіт- Сколе» у відзиві на позовну заяву від 17 вересня 2019 року, а саме: «Ненависть ОСОБА_1 до всього українського прослідковується у її висловлюваннях таких як «українці є жидобандерами, котрих треба карати та знищувати», які мали місце на території м. Сколе, Львівської області, в 2018 році в присутності свідків» та зобов`язати ТзОВ «Сателіт-Сколе» публічно спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інфомацію розповсюджену у відзиві на позовну заяву від 17 вересня 2019 року. Стягнути з Тзов «Сателіт-Сколе» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням підготовчого засідання.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що в ході розгляду справи №453/233/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, позивачем було отримано відзив від 17 вересня 2019 року, в якому вказано наступне «Вважаємо, що ОСОБА_1 , яка являється громадянкою Російської Федерації і дружиною відставного офіцера ФСБ, подаючи позов до Товариства, втручається в господарську діяльність українського суб`єкта господарювання. Ненависть ОСОБА_1 до всього українського прослідковується у її висловлюваннях таких як «українці є жидобандерами, котрих треба карати та знищувати», які мали місце на території м. Сколе Львівської області в 2018 році в присутності свідків». Відтак, представник позивача просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу гідності, честі та недоторканності ділової репутації інформацію, що та поширену відповідачем на сайті відповідача по тексту, а також зобов`язати відповідача спростувати вказану недостовірну інформацію розповсюджену ТзОВ «Сателіт- Сколе» у відзиві на позовну заяву від 17 вересня 2019 року а також зобов`язати відповідача спростувати вказану недостовірну інформацію.

У відзиві на позовну заяву в.о. директора ТзОВ «СателітСколе» ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, вказала, що дане висловлювання відповідача розпочато зі слова «Вважаємо» та закінчено «На нашу думку». Тобто, такі висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, які містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів «Вважаємо» та «На нашу думку», є оціночними судженнями та критичною оцінкою поведінки позивача, які є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача. При цьому, Товариство не висловлювало свою думку в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Таким чином, висловлювання, викладені Товариством у відзиві від 17 вересня 2019 року в рамках розгляду Сколівським районним судом Львівської області справи №453/1071/19, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У вказаних висловлюваннях не зазначено повне ім`я та по батькові ОСОБА_1 , що не ідентифікує позивача за ім`ям фізичної особи в розумінні ст. 28 ЦПК України. Отже, право на повагу до гідності та честі фізичної особи ОСОБА_1 внаслідок таких висловлювань, які є оціночними судженнями та критичною оцінкою, не порушено. Водночас, позивач не довела жодними доказами той факт, що внаслідок таких висловлювань Товариством порушено її особисті немайнові права. Відтак підстав для стягнення з ТзОВ «Сателіт-Сколе» в користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 15000 гривень немає. Посилаючись на зазначені обставини просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

02 липня 2021 року представник позивача адвокат Решота В.В. подав відповідь на відзив в якому зазначив, що наведені відповідачем висловлювання містять фактичні обставини справи та не можуть вважатися оціночними судженнями. Вважає, що висловлювання, викладене у Відзиві на позовну заяву, є очевидно брутальним, принизливим та викладеним у непристойній формі. Щодо посилання Відповідача про те, що у оспорюваному висловлюванні не зазначено ім"я та по батькові ОСОБА_1 , що не ідентифікує позивача звертає увагу, що Вищенаведене твердження відповідача є необгрунтованим, оскільки наведено у відповіді на відзив в якому міститься інформація про повні та анкетні дані ОСОБА_1 . Таким чином, той факт, що оскаржуване висловлювання стосується саме позивача, є безаперечним. Щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу є очевидно завищеним та необгрунтованим.

20 липня 2021 року в.о. директора ТзОВ «Сателіт Сколе» Диркавець Н.С подала до суду заперечення в якому зазначила, що наведені представником позивача у відповіді на відзив пояснення та аргументи є необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно абзацу 3 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалась його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Інформація «Вважаємо, що ОСОБА_1 , яка являється громадянкою Російської Федерації і дружиною відставного офіцера ФСБ, подаючи позов до Товариства, втручається в господарську діяльність українського суб`єкта господарювання. Ненависть ОСОБА_1 до всього українського прослідковується у її висловлюваннях таких як «українці є жидобандерами, котрих треба карати та знищувати», які мали місце на території м. Сколе Львівської області в 2018 році в присутності свідків». На нашу думку, такі висловлювання є предметом перевірки Службою безпеки України.» була зазначена Товариством відзиві на позовну заяву, адресованої Сколівському районному суду Львівської області в межах розгляду іншої справи № 453/1071/19. Ця інформація була визначена підставою пред`явленого процесуального документа і стосувалась предмета доказування щодо втручання ОСОБА_1 в діяльність Товариства, яке при його створенні не відповідає за зобов`язаннями колишнього засновника ОСОБА_3 в розумінні абзацу 2 ч. 4 ст. 96 ЦК України. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2020 року, яке набрало законної сили 20 жовтня 2020 року у справі № 453/1071/19, не відхилено таку інформацію та відмовлено в позові ОСОБА_1 в повному обсязі.

Таким чином, вищевикладена Товариством в процесуальному документі інформація, яка є оціночним судженням та критичною оцінкою, не може бути підставою для захисту честі, гідності та ділової репутації.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, 17 жовтня 2023 року представник позивача адвокат Володимир Решота надіслав на електрону адресу суду клопотання (вх.№1356) про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явились, 17 червня 2024 року представник відповідача адвокат Горох В.В. подав до суду клопотання(вх.№4159) в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що восени 2018 року вона, після уроків, прийшла до чоловіка ОСОБА_3 на роботу. В цей час прийшла позивачка і вимагала в чоловіка гроші. Вона обзивала чоловіка. Позивачка і її чоловік ОСОБА_4 мали договір дарування будинку по АДРЕСА_1 , і договір позики грошей. Конфлікт був із за того, що позивачка не написала розписки про отриманні кошти. ОСОБА_1 сказала, що «українці є жидобандери, їх треба знищувати і вони є ніхто». Свідком був ОСОБА_4 , конфлікт був у АДРЕСА_2 . Це магазин побутової техніки.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що восени 2018 року він був на роботі по АДРЕСА_2 . Зазначив, що він був директором ТзОВ «Сателіт-Сколе» . Прийшла позивачка ввечері на роботу та вимагала, щоб він повернув їй гроші за будинок. Він пояснив їй, що на даний час не має змоги повернути гроші за будинок. Тоді вона почала обзивати його та його дружину. Вона казала, що «українці є жидобандери та їх треба знищувати». Коли вона прийшла вимагати гроші то в суді вже був спір по позиці.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в ході розгляду справи №453/233/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, позивачем було отримано відзив від 17 вересня 2019 року в якому вказано наступне «Вважаємо, що ОСОБА_1 , яка являється громадянкою Російської Федерації і дружиною відставного офіцера ФСБ, подаючи позов до Товариства, втручається в господарську діяльність українського суб`єкта господарювання. Ненависть ОСОБА_1 до всього українського прослідковується у її висловлюваннях таких як «українці є жидобандерами, котрих треба карати та знищувати», які мали місце на території м. Сколе Львівської області в 2018 році в присутності свідків».

Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно положень частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Аналогічні положення містяться і у міжнародних актах з прав людини. Зокрема, у ст. 12 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї від 10 грудня 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання в його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Статтею 19 Декларації проголошене право кожної людини на свободу переконань i на вiльне їх виявлення; це право включає свободу безперешкодно дотримуватися своїх переконань та свободу шукати, одержувати i поширювати iнформацiю та ідеї будь-якими засобами i незалежно вiд державних кордонiв.

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права ООН від 16 грудня 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь та репутацію (п.1 ст. 17).

Відповідно до Преамбули Загальної Декларації прав людини визнання гідності, яка властива всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ч.1 ст. 34 Конституції України). При цьому, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (ч.2 ст. 34 Конституції України). Аналогічні положення містяться і в ч.1 ст. 302 ЦК України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим.

Інформація - відомість про стан справ або про деякі події, факти; з мовної точки зору така інформація може бути висловлена у формі твердження або припущення. Інформація у формі твердження може бути перевірена, чи відповідає вона дійсності.

Факт - істинна подія або явище, яке існувало чи існує в реальності. Факт повинен мати матеріальні свідчення свого існування.

Оціночні судження (твердження) - висловлювання, що, як правило, неможливо верифікувати (перевірити на відповідність дійсності) через відсутність якихось критеріїв.

Твердження, це думка, положення, висловлення, що стверджує що-небудь. Твердження про факти чи події або констатації фактів і подій розпізнаються в тексті за відсутності в реченні маркованості спеціальними вставними конструкціями та прислівниками, що виражають невпевненість, сумнів, або за наявності маркованості конструкціями, що підкреслюють вірогідність повідомлюваного (напр., відомо, точно, достеменно, без сумніву, фактично тощо). Твердження можуть бути істинними й хибними.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Так, згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п.5 Постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Пунктом 9 цієї Постанови встановлено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Пунктом 15 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що «юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь - який спосіб; б) поширена інформація стосується певної-фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право» ( Верховний Суд у постанові від 10 липня 2018 року в справі № 910/15148/17 зазначив, що за відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні).

При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачами інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Судом встановлено, що у відзиві Товариством зазначено: «Вважаємо, що ОСОБА_1 , яка являється громадянкою Російської Федерації і дружиною відставного офіцера ФСБ, подаючи позов до Товариства, втручається в господарську діяльність українського суб`єкта господарювання. Ненависть ОСОБА_1 до всього українського прослідковується у її висловлюваннях таких як «українці є жидобандерами, котрих треба карати та знищувати», які мали місце на території м. Сколе Львівської області в 2018 році в присутності свідків. На нашу думку, такі висловлювання є предметом перевірки Службою безпеки України».

При цьому, аналіз змісту вказаного відзиву вказує на те, що її автор висловлює оціночні судження, припущення, щодо ситуації, яка склалася, а також свою особисту думку.

До того ж, характер викладу інформації у відзиві свідчить про те, що її автор висловлює припущення, свої особисті думки та надає оцінку подіям, про що свідчать, зокрема, наступні фрази, використані автором: «Вважаємо» та «На нашу думку».

Таким чином, з огляду на характер викладу інформації відповідачем, суд дійшов висновку, що висвітлена інформація є оціночними судженнями автора, його особистою думкою та критикою, яка ґрунтується на особистих припущеннях та не містить фактичних даних, її зміст є надто загальним, не дозволяє здійснити конкретних висновків. Оспорювана інформація не містить жодних фактичних даних, має характер оціночних суджень, за висловлення яких особа не може бути притягнута до відповідальності, в тому числі цивільно-правової. А також позивач не довела факт поширення інформації відповідачем та те, що внаслідок викладення Товариством в процесуальному документі вищезазначеної інформації було порушено його особисті немайнові права.

Аналіз вищезазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції.

Крім того, в рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого ст. 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10.

Із наданих позивачем доказів не вбачається приниження відповідачем їх честі, гідності та ділової репутації, не вбачається адресність поширеної інформації відносно позивача ОСОБА_1 , а лише є вираженням суб`єктивної думки і погляду автора, не містять фактичних даних, які можна перевірити, а отже, відповідно до ст. 277 ЦК України та ст. 30 Закону України «Про інформацію» такі судження не підлягають спростуванню та за їх поширення не настає відповідальність у виді стягнення моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та у задоволенні позовів слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 3, 9, 28, 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателіт-Сколе» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в.о. директора ТзОВ «Сателіт- Сколе» ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , адреса для кореспонденції: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателіт-Сколе, (місце знаходження: вул. Гоголя, 3, м. Сколе, Стрийського району Львівської області).

Третя особа: в.о. директор ТзОВ «Сателіт- Сколе» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя Ю.Є. Ясінський