Справа № 331/8355/23
Провадження № 2/331/781/2024
06 травня 2024 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Антоненко М.В.
за участю секретаря - Байрамової Д.А.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позову зазначив, що 06.11.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики шляхом оформлення боргової розписки, за яким відповідачу було передано у позику грошові кошти в розмірі 45 000,00 грн.
На підтвердження укладення договору позики та фіксації умов позики - відповідачем було викладено розписку, за змістом якої встановлено наступне: ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 45 000,00 грн., зобов`язувався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 30.11.2023 року без відсотків. У разі недотримання цього обов`язку, відповідач зобов`язався виплатити пеню у розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен день прострочення.
Станом на 22.12.2023 року відповідач ОСОБА_2 не повернув позику, що є порушенням зобов`язання. Так, належним способом захисту позивачем свого порушеного права є звернення до суду, з метою стягнення наданої грошової суми та пені.
На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 45 000,00 грн., а також суму пені за прострочення виконання зобов`язання за період з 01.12.2023 р. по 20.12.2023 р. у сумі 9000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Ухвалою суду від 04.01.2024 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв та клопотань не подавав.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 06.11.2023 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики шляхом оформлення боргової розписки, за яким відповідачу було передано у позику грошові кошти в розмірі 45 000,00 грн.
На підтвердження укладення договору позики та фіксації умов позики - відповідачем було викладено розписку, за змістом якої встановлено наступне: ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 45 000,00 грн., зобов`язувався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 30.11.2023 року без відсотків. У разі недотримання цього обов`язку, відповідач зобов`язався виплатити пеню у розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен день прострочення. (а.с. 21, 22).
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Законом покладено на позичальника обов`язок з повернення позики. Так, ст. 1049 ЦК України вказано: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Розпискою ОСОБА_2 від 06.11.2023 р. було обумовлено строк повернення позики до 30.11.2023 р.
Станом на 22.12.2023 року відповідач ОСОБА_2 не повернув позику, що є порушенням зобов`язання.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 3) сплата неустойки.
Неустойка є один із видів забезпечення виконання зобов`язання, який застосовується у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розпискою від 06.11.2023 р. було встановлено наступне: «Уразі недотримання цього обов`язку, відповідач зобов`язався виплатити пеню у розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен день прострочення».
Отже станом на 22.12.2023 року відповідач ОСОБА_2 прострочив строк починаючи з 0112.2023 р. по 20.12.2023 становить 20 днів.
Так, 1% від 45 000,00 грн. складає 450,00 грн.
450 грн. * 20 днів = 9000,00 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з позичальника підлягає стягненню пеня в розмірі 1% від запозиченої суми за кожен день прострочення зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики.
У постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі N 640/7558/17 вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
У постанові від 27.02.2019 р. у справі № 175/213/16-ц Верховним судом висловлено позицію щодо допустимого розміру пені за договором позики, зокрема: «Установивши, що відповідач порушив зобов`язання з повернення позики, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, визначив характер спірних правовідносин та, правильно застосувавши положення статей 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 суми неповерненої позики у загальному розмірі 83 880,87 гривень та пені, нарахованої у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань.
Доводи заявника про те, що між ним та ДП "Адміністративно-господарське підприємство" укладено господарські договори, які повинні регулюватись відповідними положеннями Господарського кодексу України, не спростовують правильності цих висновків і відхиляються касаційним судом, оскільки предметом договорів позики зазначено побутові потреби позичальника.
[...] Належна до стягнення пеня підлягає обчисленню із урахуванням встановленого у пункті 6.4 договорів позики її максимального розміру - не більше 1 % від суми позики за кожним договором».
Оскільки позичальник умов договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу не виконував, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості».
Постановою від 02.02.2022 р. у справі №220/1330/20 Верховним Судом було вказано наступне: «Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами, відповідно до укладеного договору позики, ОСОБА 2 зобов`язувалась повернути не пізніше 29 грудня 2015 року.
Пунктом 8 вказаного договору сторони погодили, що у разі невиконання грошових зобов`язань, керуючись статтею 549 ЦК України, позичальник повинен повернути позикодавцю неустойку (штраф, пеню) в розмірі 0,5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Таким чином, з урахуванням вимог статті 258 ЦК України та звернення відповідача із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, а також з урахуванням диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 09 травня 2019 року до 08 травня 2020 року у сумі 8482 196, 40 грн. замість 14 183 344,80 гри. стягнутих судом першої інстанції».
За своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджується як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі 6-50цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 464/3790/16 (провадження N 14-465цс18).
Щодо витрат на правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
З урахуванням складності справи, що була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що відповідають критерію розумності у даній конкретній справі витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., які підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень, сплачений позивачем за подання позовної заяви.
Керуючись ст. ст. 509, 510, 526, 530, 610-612, 625, 629 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: М.В. Антоненко