ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5510/24 Справа № 184/1787/22 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 184/1787/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року, яке ухвалено суддею Томаш В.І. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 лютого 2024 року, -

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про зміну встановленого розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що під час перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_1 у них з`явилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з відповідачкою.

Під час перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_3 у них з`явилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з матір`ю.

Відповідно до судового наказу, постановленого Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області по справі № 184/930/22 від 25 липня 2022 року з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/4 (25%) частини заробітку (доходу) на користь відповідачки ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття.

Крім цього, відповідно до судового наказу, постановленого Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області по справі № 184/1310/22 від 04 жовтня 2022 року з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до повноліття ОСОБА_5 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а потім у розмірі 1/4 частини доходу на утримання ОСОБА_6 до його повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Судові накази суд приймав без участі позивача, так як його присутність в судовому засіданні не передбачена законодавством, а тому його заперечення до уваги не приймались.

Позивач вказує, що в нього є троє дітей на яких почали утримуватись аліменти відповідно до судових наказів в розмірі 1/4 частки (25%) та 1/3 частки (33.3%) доходу (заробітку), тобто значно більше половини заробітку (доходу), передбаченого законодавством.

Вказує на те, що раніше він проживав в м. Нікополі і у зв`язку з обстрілами міста втратив роботу та переїхав на постійне місце проживання до м. Покров, де також проблеми з працевлаштуванням.

Вважає, що з нього згідно законодавства повинні стягуватись аліменти в розмірі 16.7% на кожну дитину, щоб загальна сума не перевищувала половини заробітку (доходу) з розрахунку 16.7x3=50.1%.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд постановити рішення, яким змінити встановлений розмір аліментів, що стягуються відповідно до судового наказу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області по справі № 184/930/22 від 25 липня 2022 року, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_1 з 1/4 (25 %) на 1/6 (16,7%) частку з усіх доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з дня набрання чинності рішення суду та до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено.

Змінено встановлений розмір аліментів, який стягується відповідно до судового наказу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області по справі № 184/930/22 від 25 липня 2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 (25%) на 1/6 (16.7%) частку з усіх доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з дня набрання чинності рішення суду та до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції зменшено розмір аліментів без урахування висновків Верховного Суду в аналогічних справах та без підтвердження належними та допустимими доказами погіршення матеріального стану платника аліментів. При цьому, зменшення розміру аліментів у зв`язку з наявністю на утриманні позивача інших дітей, без підтвердження погіршення його матеріального стану та доказів фактичного надання ним утримання іншим дітям, не сприятиме належному забезпеченню його доньки та суперечитиме її інтересам.

Також, відповідачка вказує, що основною причиною зменшення розміру аліментів є намагання позивача поліпшити матеріальне положення своєї нової сім`ї, шляхом погіршення матеріального положення доньки від першого шлюбу, а саме шляхом зменшення своїх витрат на її утримання, що ніяким чином не відповідає інтересам дитини, тому наявний факт дискримінації батьком (позивачем) своєї дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність на утриманні позивача інших малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідчить про зміну сімейного стану позивача та погіршення його матеріального стану, що, відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, є підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченогочастиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК«Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05лютого 2014 року №6-143цс13.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріалього, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги зміною свого сімейного та матеріального стану.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що відповідно до судового наказу постановленого Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області по справі № 184/930/22 від 25 липня 2022 року з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/4 (25%) частини заробітку (доходу) на користь відповідачки ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття.

Крім цього, відповідно до судового наказу постановленого Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області по справі № 184/1310/22 від 04 жовтня 2022 року з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до повноліття ОСОБА_5 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а потім у розмірі 1/4 частини доходу на утримання ОСОБА_6 до його повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на зміну свого сімейного стану, зменшення розміру заробітку (доходу).

Зазначав, що в нього є троє дітей на яких почали утримуватись аліменти відповідно до судових наказів в розмірі 1/4 частки (25%) та 1/3 частки (33.3%) доходу (заробітку), тобто значно більше половини заробітку (доходу) передбаченого законодавством.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, та не спростовано у суді апеляційної інстанції, після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальний стан ОСОБА_1 змінився, зокрема, з нього були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим його матеріальний стан погіршився.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що розмір стягуваних із ОСОБА_1 аліментів підлягає зміні у зв`язку зі зміною сімейного стану платника аліментів та погіршення його майнового стану.

При цьому, зменшуючи розмір стягуваних аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини заробітку (доходу) боржника, судом першої інстанції дотримано балансу рівності прав дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на матеріальне забезпечення, адже розмір стягуваних аліментів на кожну дитину буде становити 1/3 частину доходу позивача.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з наявністю на утриманні позивача інших дітей, без підтвердження погіршення його матеріального стану та доказів фактичного надання ним утримання іншим дітям, не сприятиме належному забезпеченню його доньки та суперечитиме її інтересам, оскільки ст. 192 СК України унормовано, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану. В даному випадку сімейний стан відповідача по справі змінився, та як наслідок змінився і матеріальний стан відповідача, оскільки на його утриманні знаходяться двоє дітей від іншого шлюбу.

Також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що основною причиною зменшення розміру аліментів є намагання позивача поліпшити матеріальне положення своєї нової сім`ї, шляхом погіршення матеріального положення доньки від першого шлюбу, а саме шляхом зменшення своїх витрат на її утримання, що ніяким чином не відповідає інтересам дитини, тому наявний факт дискримінації батьком (позивачем) своєї дитини, оскільки вказані доводи не підтверджуються матеріалами справи.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що дійсно, матеріалами справи встановлено, що 05 липня 2022 року відповідачка разом з дочкою сторін по справі проживали в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належав на праві власності чоловіку відповідача ОСОБА_7 та 05 липня 2022 року внаслідок потрапляння ворожих боєприпасів (ракети) та її уламків житловий будинок був повністю зруйнований , а також знищено все майно.

Разом з тим, матеріалами справи також встановлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації позивач був змушений виїхати з м. Нікополь до м. Покров та на даний час не працює та не отримує доходу.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: