ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року

м. Харків

справа № 644/4855/23

провадження № 22-ц/818/1829/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року у складі судді Бабенко Ю.П.,-

УСТАНОВИВ:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що починаючи з січня 2019 року відповідачка відмовилася від виховання і утримання дитини, з цього часу син проживає разом із позивачем і знаходиться на його утриманні. Рішенням суду від 24.09.2021 року відповідачку визнано такою, що втратила право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 , оскільки вона без поважних причин не проживала в зазначеній квартирі більше одного року. На підставі рішення суду відповідачку було знято з реєстрації. Відповідачка не приймає участі у вихованні сина, його лікуванні, утриманні, їй байдуже його життя, інтереси і захоплення. Вважає, що відповідачка ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не надав доказів свідомої винної поведінки відповідачки, яка б суперечила інтересам сина ОСОБА_4 та неможливості зміни нею ставлення до дитини. Тому підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, на які посилається позивач відсутні.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. А саме, суд не надав оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_2 з січня 2019 року фактично самоусунулась від виховання дитини, не цікавиться її життям, не відвідує ні дитячий заклад освіти, лікарню, не проводить з дитиною час та навіть не спілкується телефоном. Дитина постійно проживає разом з батьком та повністю перебуває на його утриманні. Відповідачка не має місця проживання або реєстрації в Україні. Відсутність материнського піклування є вагомою психологічною травмою для дитини, тому позбавлення матері батьківських прав відповідає інтересам хлопчика.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 1,3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.10.2018 року шлюб між сторонами було розірвано та неповнолітнього сина ОСОБА_3 залишено проживати разом із матір`ю.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.09.2021 року позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_1 було задоволено, визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22.06.2023 року в зазначеній вище квартирі зареєстровані позивач, його син ОСОБА_3 і мати позивача - ОСОБА_5 .

Даними витягу з Єдиного державного демографічного реєстру підтверджено, що ОСОБА_2 знята з реєстрації місця проживання за адресою: по АДРЕСА_2 з 01.11.2021.

На підтвердження того, що ОСОБА_2 не зверталась до КП « Жилкомсервіс» зі скаргами на неможливість або існування перешкод у проживанні в вищезазначеній квартирі з лютого 2018 по 24.07.2020 надана копія довідки КП « Жилкомсервіс» від 24.07.2020 № 1959/2/-7-05.

Згідно акту обстеження умов проживання від 26.06.2023 року Служби у справах дітей по Індустріальному району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в квартирі АДРЕСА_1 проживає позивач, його син ОСОБА_3 і мати позивача - ОСОБА_5 . Для дитини виділена окрема кімната, в якій є ліжко, стіл, речі та іграшки за віком. Зі слів бабусі, з 2018 року мама ОСОБА_4 із родиною не мешкає, зв`язок із сином підтримує рідко дзвонить 1-2 рази на місяць, участі у вихованні та утриманні ОСОБА_4 не приймає. Батьком утворені належні умови для виховання та розвитку сина.

Відповідно до даних листа КНП «Міська дитяча поліклініка №16» ХМР за №455/0545-23 від 30.08.2023 року з травня 2017 по теперішній час на прийом до лікаря педіатра та фахівців з приводу захворювання та на медичні огляди ОСОБА_6 приходив в супроводі батька ОСОБА_1 ..

Даними характеристики ОСОБА_7 від 29.08.2023 року, КЗ «Харківській ліцей №70 Харківської міської ради» підтверджується, що ОСОБА_8 є учнем 9-Б класу, Вихованням дитини з 2019 року займається батько. Мати дитини протягом цього часу знаходиться за межами України. Зі слів ОСОБА_4 та батька мати з дитиною не спілкується, не підтримує зв`язок, не цікавиться станом здоров`я та успіхами, фінансово не підтримує сина. У вихованні хлопчика допомагає бабуся - ОСОБА_5 .

Згідно листа Державної прикордонної служби України, за наявною станом на 12.10.2023 року інформацією, відповідачка 10.02.2019 року перетнула кордон України на виїзд з України рейсом Харків Стамбул. Дані про її повернення в Україну відсутні.

Відповідно до висновку № 439 від 14.12.2023 року Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради позбавлення батьківських прав відповідачки відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним, оскільки вона близько п`яти років мешкає в іншій країні та жодної участі у житті сина не бере. Хлопчик не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав.

Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_9 підтвердили, що відповідачка після розірвання шлюбу разом з дитиной не проживає, виїхала за кордон де створила нову сім`ю, дитина залишилася проживати з батьком, який самостійно її утримує та займається її вихованням.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу (надалі СК) України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовного її неповнолітнього сина ОСОБА_7 , позивач посилався, зокрема, на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не приймає участі у житті дитини, не забезпечує необхідного утримання дитини, не цікавиться його здоров`ям, навчанням та розвитком.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При цьому за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19.

Судова колегія уважає, що матеріалами дійсної цивільної справи доведене винне свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками відносно сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно сина.

З наявних у справі доказів убачається, що відповідачка не має в Харкові зареєстрованого місця проживання, позивачу та дитині місця свого проживання не повідомила, не залишив іншої контактної інформації. У лютому 2019 року пертнула держвний кордон з Україною та Туреччиною і більше в Україну не поверталась. З 2019 року відсутні відомості, що відповідачка цікавилась життям сина, надавала йому матеріальну допомогу та сприяла його духовному розвитку. При цьому доказів того, що ОСОБА_1 чинив перешкоди матері у спілкуванні з сином, немає.

Отже, за відсутності належних даних про місце знаходження ОСОБА_2 й неможливості дізнатися про її місце проживання, ставлення до утримання та виховання сина, відсутності відповідача у житті сина, фізично, духовно, матеріально, суд уважає, що збереження батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_7 зашкодить інтересам дитини та не сприятиме його гармонійному розвитку. Збереження батьківських прав за особою, відсутньою у житті сина, без можливості встановити її місцеперебування, створить почуття невизначеності у житті дитини, ускладнить його можливий виїзд за кордон або зміну місця реєстрації. Такий стан невизначеності не сприятиме нормальному психічному та емоційному розвитку дитини.

Тому Харківський апеляційний суд уважає, що задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дитини.

З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2898 ( дві тисячі вісімсот дев`яносто вісім) грн судового збору сплаченого в суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Ю.М.Мальований