ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, про відшкодування збитків, завданих неправомірною бездіяльністю,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у відповідності до наявного статусу та згідно висновку МСЕК йому встановлено 2-гу групу інвалідності, пов`язану з виконанням службових обов`язків під час проходження служби, яка зберігається за ним до теперішнього часу. За цих підстав він набув право на отримання різноманітних пільг, переваг, надбавок, доплат та допомоги, передбачених ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII, у тому числі і передбаченої частиною 5 вказаної статті разової щорічної грошової допомоги до 05 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Обов`язок по нарахуванню та виплаті належних вищенаведених платежів покладено на Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради (далі за текстом - УПСЗН), якого постановою Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2010 року в адміністративній справі №2а-3774/2010 було зобов`язано перерахувати та виплатити вищезазначену допомогу до 05 травня за 2010 рік, згідно вимог частини 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, визначених відповідно до законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з урахуванням фактично отриманих сум. На виконання цього судового рішення, 08 лютого 2012 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №31196451. Протягом тривалого часу вищезазначене судове рішення залишалось без виконання, оскільки боржником не здійснювались необхідні заходи з отримання за рахунок коштів державного бюджету України на 2012 - 2021 бюджетні роки необхідних бюджетних асигнувань для виконання судового рішення. Зрештою, через таку бездіяльність і викликану цим необхідність застосування примусових заходів із спонукання боржника УПСЗН виконати судове рішення в частині сплати присуджених грошових коштів, як передбачений ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» засіб примусового впливу, державним виконавцем на боржника було накладено штрафи, з наступним закінченням цього виконавчого провадження №31196451. В результаті наведеної неправомірної бездіяльності відповідача позивачу було заподіяно значних збитків у формі упущеної вигоди, що полягає в неотриманні ним з вини відповідача доходів у обсязі восьмикратного розміру мінімальної пенсії за віком, які б він міг реально одержати за звичайних обставин і сума відшкодування цих збитків станом на 05.10.2010 становить 5168,00 грн (706,00 грн. (розмір мінімальної пенсії за віком, що дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) х 8 (обсяг щорічної разової грошової допомоги, встановлений ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким визначено право на отримання вищезазначеної допомоги) - 480 грн. (сума фактично сплаченої відповідачем частки спірної соціальної допомоги). Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на відшкодування завданої шкоди, завданої незаконною бездіяльністю Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради, належні позивачу кошти недоплаченої щорічної грошової соціальної допомоги до 05.05.2010, з урахуванням індексу інфляції за увесь період прострочення боржником грошового зобов`язання з 06.05.2010 по 29.09.2023, у розмірі 22345,08 грн та 3% річних за весь час прострочення боржником грошового зобов`язання з 06.05.2010 по 29.09.2023 у розмірі 2079,66 грн (а.с. 78-82).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності безстроково та він має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією довідки МСЕК №064261 від 30.03.2004 та копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 4, 5).

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 14.12.2010 року в адміністративній справі №2а-3774/2010 позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення коштів на відшкодування заподіяної ними шкоди були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо нездійсненню виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги, як учаснику війни, в розмірі встановленому ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в виді восьмі мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення виконкому Краматорської міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову допомогу до 5 травня за 2010 рік згідно вимог частини 5 статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту з урахуванням фактично отриманих сум. Постанова набрала законної сили 27 грудня 2010 року (а.с. 6).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Краматорського міського управління юстиції від 08.02.2012 року було відкрито виконавче провадження №31196451, з примусового виконання виконавчого листа № 2а-3774, виданого 14.12.2010 про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення виконкому Краматорської міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову допомогу до 5 травня за 2010 рік (а.с. 7).

Постановою головного державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області №31196451 від 16 квітня 2019 року в порядку ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», через допущену бездіяльність з виконання вищезазначеного судового рішення, на боржника було накладено штраф в сумі 5100,00 грн. і зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 8).

02 травня 2019 року постановою головного державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області №31196451 в порядку ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», через повторно допущену бездіяльність з виконання вищезазначеного судового рішення, на боржника було накладено штраф в сумі 1020,000 грн (а.с. 9).

Постановою головного державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 02 травня 2019 року виконавче провадження №31196451 було закінчено на підставі підпункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 10).

На виконання ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 19.10.2021 року Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради було надані копії затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду на підтвердження вчинення заходів протягом 2012 - 2021 бюджетних років, необхідних для отримання бюджетних коштів у відповідності до п.п. 3, 5 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228 та виплати присудженої ОСОБА_1 щорічної грошової соціальної допомоги за 2010 рік, передбаченої ст. 13 ч. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (а.с. 30-52).

За положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , зокрема, з посиланням на положення статтей 22, 1173 ЦК України, зазначив, що неправомірна бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконкому Краматорської міської ради щодо добровільного виконання судового рішення призвело до унеможливлення його виконання, у зв`язку з чим позивачу, як він зазначає, завдано майнової шкоди.

Проте, факт тривалого невиконання судового рішення, у тому числі в примусовому порядку, у даному випадку не свідчить про завдання позивачу матеріальної шкоди.

Невиконання судового рішення не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Невиплачені позивачеві кошти на виконання судового рішення, ухваленого на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 23 грудня 2019 року у справі №752/4110/17 (провадження №61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі №757/74887/17-ц (провадження №61-11090св19) та від 03 червня 2020 року в справі №642/3839/17 (провадження №61-37856св18).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що розмір збитків, які позивач просить стягнути з відповідача на підставі статтей 22, 1173 ЦК України, є неотриманою сумою коштів, яку було зобов`язано виплатити ОСОБА_1 постановою Краматорського міського суду Донецької області від 14.12.2010 року по справі №2а-3774/2010, що набрала законної сили, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення таких коштів з відповідача, адже такі кошти не є завданою майновою шкодою.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача 3% річних та нарахувань, у зв`язку з інфляцією, є похідними від стягнення майнової шкоди, то такі вимоги також задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта про те, що виконавче провадження №31196451 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-3774, виданого 14.12.2010 було закінчене, у зв`язку з чим у позивача відсутня можливість примусового виконання вказаної вище постанови Краматорського міського суду Донецької області від 14.12.2010 року №2а-3774/2010, не спростовує викладених висновків суду та не свідчить про наявність підстав для повторного стягнення грошових коштів у вигляді завданих позивачу збитків.

Також є безпідставними обґрунтування апеляційної скарги, що факт неподання відповідачем відзиву на позовну заяву свідчить про відсутність у нього будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог. Неподання відзиву на позовну заяву не свідчить про визнання відповідачем факту завдання матеріальної шкоди позивачу та наявність підстав для задоволення позову. Більше того, будь-яких заяв щодо визнання позову (або частину позовних вимог) Краматорська міська рада у даній справі не подавала.

Необхідно зауважити, що постанова Краматорського міського суду Донецької області від 14.12.2010 року №2а-3774/2010 у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення коштів на відшкодування заподіяної ними шкоди ухвалена в адміністративній справі (а.с. 6).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього відповідно до закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних, передбачене статтею 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року у справі №520/17342/18, провадження №14-158цс20, дійшла висновку про те, що ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 08 березня 2023 року у справі №570/4129/20.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 28 червня 2024 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова