ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/613/19 Номер провадження 22-ц/814/1888/24Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д.Є. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Панченка О.О.

суддів: Абрамова П.С., Одринської Т.В.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Понятенко А.Й.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Чудненка Володимира Миколайовича

на ухвалу Чутівського районного суду Полтавської області від 09 січня 2024 року постановлену у складі головуючого судді Хоменка Д.Є., повний текст якої виготовлено дати не вказано

по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чутівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лазірської Юлії Сергіївни,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст скарги

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Чутівського районного суду Полтавської області зі скаргою, у якій просив поновити строк на подання скарги про визнання неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження стягувачем ОСОБА_1 та визнати постанову старшого державного виконавця Чутівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лазірської Ю.С. від 23.09.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 61533797 неправомірною та скасувати.

В обґрунтування скарги зазначав, що 17.09.2019 року Чутівським районним судом Полтавської області було видано виконавчий лист №550/613/19 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості.

12.03.2020 року старшим державним виконавцем Чутівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лазірською Ю.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 81735,36 грн. В ході здійснення заходів примусового виконання рішення державним виконавцем було з`ясовано, що боржник померла та у зв`язку з цим 23.09.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Станом на 25.12.2023 року залишок боргу становить 76730,91 грн., з них на користь стягувача 70382,20 грн. Решта виконавчий збір 6348,71 грн. Копія постанови про закінчення виконавчого провадження стягувачу не надсилалась, а про її наявність ОСОБА_1 дізнався лише 21.12.2023 року після того, як його представник, адвокат Понятенко А.Й. ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження та зробила фотокопії.

Матеріали виконавчого провадження містять відомості про наявність спадкоємців у померлої ОСОБА_3 , а саме лист приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Савінової Н.М. від 11.01.2023 року №7/01-16 та заповіт.

Стягувач вважав, що дії державного виконавця щодо винесення постанови від 23.09.2021 року про закінчення виконавчого провадження №61533797 є неправомірними та передчасними, порушують його право на виконання судового рішення, що набрало законної сили, оскільки у померлої ОСОБА_3 є спадкоємці, а дані правовідносини допускають правонаступництво.

Враховуючи викладене, скаржник просив скаргу задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 09 січня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чутівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лазірської Юлії Сергіївни задоволено.

Визнано постанову старшого державного виконавця Чутівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лазірської Юлії Сергіївни від 23.09.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 61533797 неправомірною та скасовано.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції вказав, що отримавши повідомлення про смерть боржника, державним виконавцем не здійснено заходів щодо встановлення спадкоємців після смерті боржника, які в межах успадкованого майна зобов`язані здійснити погашення боргу спадкодавця.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням скарги, представник спадкоємеця боржника ОСОБА_2 адвокат Чудненко В.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги про поновлення строку на подання скарги про визнання неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, та визнання постанови старшого державного виконавця Чутівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лазірської Ю.С. від 23.09.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 61533797 неправомірною та її скасування.

Зазначає, що стягувачем подано скаргу на рішення державного виконавця після закінчення процесуального строку встановленого законом.

Оскаржувана ухвала прийнята внаслідок неповноти встановлення обставин які мають значення для справи та невірної оцінки доказів.

04.04.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Понятенко А.Й. надіслала до Полтавського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу в якому просила судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представника ОСОБА_1 адвоката Понятенко А.Й., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 16.12.2016 року задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 3000 доларів США, що еквівалентно, з урахуванням офіційно встановленого курсу НБУ станом на 21.05.2019 р. 78608,70 грн. та 3 % річних в сумі 2358,26 грн., всього 80 966,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 ,40 грн.

В задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8268,40 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2019 року залишено без змін.

12.03.2020 року старшим державним виконавцем Чутівського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лазірською Ю.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61533797 на підставі виконавчого листа №550/613/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 81735,36 грн.

23.09.2021 року старшим державним виконавцем Чутівського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лазірською Ю.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_3 .

Копія постанови про закінчення виконавчого провадження стягувачу не надсилалась.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що закінчення виконавчого провадження у відносинах, що допускають правонаступництво без з`ясування кола спадкоємців померлого позбавило стягувача можливості здійснити дії, спрямовані на заміну сторони виконавчого провадження, так як воно не може бути розпочате знову, а отже, судове рішення, яке є обов`язковим до виконання не може бути виконаним, тому є правові підстави для скасування постанов державного виконавця.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та дано їм належну правову оцінку.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону «Про виконавче провадження» та пункту 6 розділу І Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 34 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

У свою чергу частиною п`ятою статті 15 вказаного Закону передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У силу пунктів 12, 13 Розділу ІІ Інструкції у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.

Згідно з пунктом 3 частини першої та другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Із зазначеного вбачається, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України Про виконавче провадження із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2021 року, з посиланням на пункт 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», старшим державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчого провадженя №61533797 з примусового виконання рішення суду у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_3 , проте жодних запитів до органів державної реєстрації актів цивільного стану для отримання даних про смерть фізичної особи, а також до компетентних органів для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину, державним виконавцем не надсилалося.

З постанови від 23.09.2021 року про закінчення виконавчого провадженя №61533797 також вбачається, що згідно повідомлення ПФУ боржник ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а/з № 594 від 15.09.2021. (т.2 а.с.26).

З викладеного вбачається, що головний державний виконавець не отримав даних про смерть фізичної особи з компетентних органів; не зупинив вчинення виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженню з метою з`ясування кола спадкоємців померлого та не отримав даних, необхідних для вирішення питання про заміну померлої сторони виконавчого провадження її спадкоємцями.

Отже, при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не вжито всіх належних та достатніх заходів з примусового виконання рішення суду, передбачених законом, та прийнято необґрунтоване рішення про закінчення виконавчого провадження.

Твердження апелянта стосовно того, що у ОСОБА_1 були відсутні поважні причини пропуску строку подання скарги на рішення державного виконавця є безпідставними з огляду на наступне.

Заявник ОСОБА_1 , дізнався про порушення своїх прав, як стягувача, про закінчення виконавчого провадження 21 грудня 2023 року, коли його представник ознайомилась із матеріалами виконавчого провадження. Копія постанови від 23.09.2021 р. про закінчення виконавчого провадження № 61533797 стягувачу не надсилалась, доведення постанови до відома стягувача згідно з вимогами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» не відбулось.

Відповідно до ч. 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, ч. 2 ст. 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Стаття 449 ЦПК України є спеціальною нормою по відношенню до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та має переважне право на застосування при обрахуванні строку для звернення сторони виконавчого провадження зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення. Строк на оскарження рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Отже, стягувач вважається належним чином повідомленим, якщо йому документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відсутність направлення державним виконавцем стягувачу постанови про закінчення виконавчого провадження, свідчить про порушення прав останнього бути обізнаним про хід виконавчого провадження та на здійснення своєчасних процесуальних заходів для запобігання порушенню його прав та охоронюваних законом інтересів.

Системний аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що права сторони у виконавчому провадженні щодо обізнаності про стан виконавчого провадження будуть належним чином реалізовані лише у випадку вчинення виконавцем дій спрямованих на надсилання документів у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Положеннями чинного законодавства не передбачено обов`язку сторони виконавчого провадження відстежувати самостійно стан виконавчого провадження, зокрема, за допомогою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах в постановах від 09.10.2019 та від 11.10.2019 р. у справі № 910/22695/13).

За наведених обставин, а також за відсутності обов`язку у сторін виконавчого провадження відстежувати Автоматизовану систему виконавчих проваджень та не направлення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження стягувачу, суд першої інстанції обґрунтовано визнав причини пропуску подання скарги поважними та поновив строк на оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати компенсації не підлягають.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Чудненка Володимира Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Чутівського районного суду Полтавської області від 09 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2024 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді П.С. Абрамов

Т.В. Одринська