Справа № 165/3377/19
Провадження № 2/156/1/24
Рядок статзвіту № 60
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Федечко М. О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду сел. Іваничі цивільну справу № 165/3377/19

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області про визнання заповіту недійсним,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: Терещук Ю. О. - не з`явився,

відповідач: ОСОБА_2 ,

представник відповідача: ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада (її представник) - не з`явився,

в с т а н о в и в:

І. Короткий виклад обставин справи

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування поданого позову посилається на те, що 10.06.2015 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Бобак О. І., зареєстрований в реєстрі за № 3-716, відповідно до якого, на випадок своєї смерті усе своє рухоме та нерухоме майно, яке на день смерті буде їй належати заповіла їй - ОСОБА_1 . Даний заповіт був записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_5 , до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний нею вдома за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку із її похилим віком.

Позивач дізналася про наявність іншого заповіту складеного в 2016 році ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , в межах розгляду судової справи № 165/1477/18 за позовом ОСОБА_5 до неї про усунення перешкод у здійсненні прав власника житла шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивач прийняла спадщину у зв`язку з тим, що була зареєстрована і проживала до дня смерті в будинку належному ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після звернення до приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу Ушакової Ю. А. для оформлення спадщини, нею було подано заяву про призупинення оформлення спадщини, за заявою відповідача ОСОБА_2 відповідно до заповіту посвідченого Павлівською сільською радою Іваничівського району 08.02.2016 року за реєстровим номером 41, до вирішення питання недійсності останнього заповіту в судовому порядку.

Позивач вважає, що заповіт складений ОСОБА_5 , який посвідчений Павлівською сільською радою Іваничівського району 08.02.2016 року за реєстровим номером 41, необхідно визнати недійсним виходячи з наступного.

Як зазначається в оспорюваному заповіті ОСОБА_5 текст заповіту прочитано в голос та власноручно підписано, особу встановлено, дієздатність перевірено. ОСОБА_1 вважає, що підпис виконаний в заповіті не заповідачем, а іншою особою, так як навіть візуально наявна різниця в почерку і підпису, що знаходяться на заповіті від 10.06.2015 р. та в паспорті громадянина України.

Як встановлено рішенням Нововолинського міського суду від 13.03.2019 р. у справі № 165/1477/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні прав власника житла шляхом визнання особи, такою що втратила право користування житлом: «26.12.2015 року відповідач захворіла і до видужання вирішила разом з дітьми перейти на проживання до своєї подруги. Таке рішення відповідач прийняла самостійно, оскільки не хотіла спричиняти зайвих клопотів позивачу, яка, з огляду на поважний вік, не сприймала дитячих пустощів. Відповідач зазначила, що залишивши житло належне ОСОБА_5 , в будинку останньої залишила продукти харчування і все необхідне для неї та дітей. Зазначає, що 30.12.2015 їй зателефонувала онука позивача ОСОБА_2 та повідомила, що вона забрала ОСОБА_5 до себе. Відповідач вважала, що на час її хвороби, позивач там погостює і повернеться додому. Коли ОСОБА_1 повернулася до спірного житла 5-6 січня 2016 року, ворота на подвір`я та вхідні двері до будинку виявились зачиненими. Вона не мала можливості зателефонувати до позивача та родичів у яких на той час вона перебувала, оскільки номер мобільного не зберегла, а точної адреси проживання останньої, не знала. З огляду на такі обставини, вона викликала працівників поліції, які повідомили, що дії позивача є правомірними. 11.01.2016 відповідач прийшла до будинку, однак не потрапила туди з огляду на вище вказане. Зазначає, що зверталася в поліцію, прокуратуру і Старо-Порицьку сільську раду Іваничівського району. Відповідач та її представник зазначили, що вона не мала можливості потрапити в житло, оскільки ключів у неї не було, їх дублікат для себе не виготовляла, так як позивач завжди знаходилась вдома та відчиняла їй двері. Також наголосили, що 11.01.2016 до відповідача зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила, що заповіт на користь ОСОБА_1 скасований.»

Позивачка зазначає, що заповідач ОСОБА_5 постійно перебувала в хворобливому стані, що був пов`язаний після перенесеного інсульту в 2011 році. На фоні зазначених хвороб були постійні перепади артеріального тиску та погіршувався зір. Так заповіт, який складався заповідачем проводився (посвідчувався) нотаріусом вдома, так як заповідач важко пересувалася і погано бачила. Вважає, що заповіт ОСОБА_5 посвідчений Павлівською сільською радою Іваничівського району 08.02.2016 р. за реєстровим номером 41, був складений з порушенням встановлених порядків складання заповіту та дивним той факт, що складений в приміщенні сільської ради, оскільки мав відбуватися за участі двох свідків, враховуючи стан заповідача ОСОБА_5 . Внаслідок перенесеного інсульту, наявності постійних хвороб, після інсультного періоду позбавляло заповідача ОСОБА_5 у здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_5 на момент складення заповіту, що посвідчений Павлівською сільською радою Іваничівського району 08.02.2016 р. за реєстровим номером 41 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, підпис на заповіті не належить заповідачу, а сам заповіт, що посвідчувався секретарем сільської ради складений з порушеними встановленого порядку посвідчення нотаріусами заповітів, що регламентується нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий подано не було.

ІІ. Позиція учасників процесу

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд визнати заповіт від 08.02.2016 року недійсним з підстав викладених у позові. Додатково зазначила, що померла ОСОБА_5 була її тіткою, у них була домовленість, що позивач буде доглядати останню. В 2008 році у ОСОБА_5 стався інфаркт, а у 2014 році позивач із своїми дітьми приїхала з Києва, ОСОБА_5 дозволила жити позивачу з дітьми у неї та її доглядати. Вона проживала разом з ОСОБА_5 до 2015 року. 10.06.2015 ОСОБА_5 було складено заповіт на її ім`я. Зазначає, що ОСОБА_5 погано бачила та вважає, що заповіт у 2016 року не міг бути підписаний нею. Крім цього вважає, що через побічні дії ліків, які вона приймала, остання не розуміла, що вона підписує та що вчиняє. Ствердила, що з дозволу ОСОБА_5 до її будинку були прописані діти позивача, все було добре, вони гарно жили та спілкувалися з померлою. Однак після проживання позивача з дітьми у своєї подруги, ОСОБА_5 агресивно налаштували проти неї, ввели в оману у зв"язку з чим остання подала позов до суду, щоб визнати її такою, що втратила право на користування житлом.

Представник позивача Терещук Ю.О. у попередньому судовому засіданні, ствердив, що підпис на заповіті від 2016 року виконаний не померлою ОСОБА_5 , а іншою особою, оскільки остання мала похилий вік, перебувала на обліку в лікаря, не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, крім того в останньої різко впав зір.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечила повністю, ствердила, що всі доводи позивача надумані. Зазначила, що була вимушена забрати померлу ОСОБА_5 із будинку, де вона проживала з позивачем так як подзвонили сусіди та повідомили, що остання перебуває в безпорадному стані, голодна та їсть вже «цвілий хліб». Коли вони забрали ОСОБА_5 до себе, остання поправилася, почувалася добре, просила вигнати ОСОБА_1 з її будинку, оскільки послуги були не оплачені, приходили одні попередження про відключення послуг, вона її не доглядала, у зв"язку з чим ОСОБА_5 було подано позов про визнання позивачки такою, що втратила право на користування житлом та складено заповіт на неї.

Представник відповідача ОСОБА_4 , в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. Додатково зазначив, що позов є безпідставний, поданий лише з метою перешкодити відповідачці оформити свої спадкові права. Це все підтверджується показами свідків, висновками експертів та іншими доказами, що містяться в матеріалах справи.

29.04.2024 року сільський голова Павлівської сільської ради - А. Сапожник подав до суду заяву про розгляд справи № 165/3377/19 без участі представника третьої особи (а.с. 222).

Від представника позивача - Терещука Ю.О. надійшло клопотання про проведення судового засідання 29.04.2024 року без його участі (а.с. 229).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 11.12.2019 року Нововолинського міського суду, цивільну справу 165/3377/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області про визнання заповіту недійсним, передано за підсудністю до Іваничівського районного суду Волинської області.

10.01.2020 року справа надійшла до Іваничівського районного суду Волинської області. Протоколом автоматизованого розподілу від 10.01.2020 року головуючим у справі визначено суддю ОСОБА_7

Розпорядженням в. о. керівника апарату суду Шумик І.С. від 30.07.2020 року, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_7 та призначенням на посаду судді Іваничівського районного суду Федечко М.О. вирішено призначити повторний автоматизований розподіл. Протоколом автоматизованого розподілу від 30.07.2020 року головуючим суддею у справі визначено суддю Федечко М.О.

Ухвалою від 05.08.2020 року позовну заяву прийнято суддею Федечко М.О. до розгляду, проведення розгляду справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом осіб.

Ухвалою від 08.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з загальним порядком дослідження доказів у справі.

Ухвалою від 20.10.2020 року витребувано у Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області оригінали документів, що містять підпис ОСОБА_5 , в тому числі оригінал заповіту ОСОБА_5 посвідчений Павлівською сільською радою 08.02.2016 року за №41.

Ухвалою від 06.11.2020 року призначено по даній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено науково-дослідному експертно криміналістичному центру УМВС України у Волинській області. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 09.02.2021 надано згоду на використання експертом Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України почерку і підписів ОСОБА_5 , які містяться на заповіті від 10.06.2015 року та довіреності від 02.07.2015 року - у якості зразків її почерку і підписів. Зобов`язано позивача ОСОБА_1 в термін до 19.02.2021 року надати додаткові документи з вільними зразками підпису, почерку ОСОБА_5 у відповідній кількості не менше ніж на 15 документах та відповідного життєвого періоду в якому виконувався досліджуваний підпис.

Ухвалою від 16.04.2021 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Павлівська сільська рада.

Ухвалою від 19.05.2021 року клопотання представника відповідача задоволено, постановлено викликати та допитати свідків у справі.

Ухвалою від 07.06.2021 року призначено у даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою від 18.06.2021 року клопотання позивача задоволено, витребувано у Іваничівській АЗПСМ КНП «Володимир-Волинського РЦПМСД» медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи у справі. Зобов`язано Іваничівську АЗПСМ КНП «Володимир-Волинського РЦПМСД» надати витребувані докази протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою від 11.08.2021 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Павлівська сільська рада.

Ухвалою від 08.09.2021 року призначено по даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 09.01.2023 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області про визнання заповіту недійсним.

03.01.2023 року КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення «Рівненської обласної ради» повернуто цивільну справу № 165/3377/19 без виконання ухвали Іваничівського районного суду Волинської області від 08.09.2021 року та лист, згідно з яким із 16.08.2022 року судово-психіатрична експертна діяльність в Рівненській області здійснюється Рівненською філією судово-психіатричних експертиз ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України", яка розташована за адресою: м. Рівне, вул. Дубенська 64, каб. 12, 14.

Ухвалою від 17.01.2023 року призначено по даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

26.03.2024 року з Рівненської філії судово-психіатричних експертиз ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України" надійшли матеріали справи № 165/3377/19 з висновком судово-психіатричної експертизи № 340/24 стосовно ОСОБА_5 , 1930 року народження.

Ухвалою від 27.03.2024 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою від 15.04.2024 року в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення комплексної судово-почеркознавчої експертизи в даній цивільній справі № 165/3377/19 - відмовлено.

Ухвалою від 29.04.2024 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Терещука Ю. О. про призначення повторної посмертної судово- психіатричної експертизи в даній цивільній справі № 165/3377/19- відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області скористався наданим правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки представника в судове засіданні, якщо в судове засідання з"явилася особа, яку він представляє або інший її представник.

Враховуючи присутність позивача в судовому засіданні, наявність заяви від представника позивача про розгляд справи у його відсутності, підстави для відкладення розгляду цивільної справи відсутні.

Заслухавши вступне слово учасників процесу, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів цивільної справи встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в заповіті від 10.06.2015 року зробила розпорядження відповідно до якого все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7). Заповіт було посвідчено ОСОБА_8 , державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори. Заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_5 . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_5 і власноручно підписаний нею у її присутності удома в АДРЕСА_1 у зв"язку з її похилим віком. Особу її встановлено, дієздатність перевірено.

В подальшому, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в заповіті від 08.02.2016 року зробила розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, все те, що буде належати їй на день смерті і на яке матиме право по закону вона заповіла онуці ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем Павлівської сільської ради ОСОБА_9 ОСОБА_5 текст заповіту прочитано в голос і власноручно підписано. Особу встановлено, дієздатність перевірено.(а.с. 6).

Із оглянутого в судовому засіданні оригіналу журналу реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування за 2016 рік слідує, що під записом нотаріальної дії № 7 від 08.02.2016 року здійснено запис про посвідчення проекту заповіту для ОСОБА_5 (особу встановлено згідно паспорта громадянина України). У графі «підписи осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» міститься підпис прописом: « ОСОБА_10 ». Під записом нотаріальної дії № 8 від 08.02.2016 року, здійснено запис про складення доручення, у графі «підписи осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» міститься підпис прописом: « ОСОБА_10 » (а.с. 36 Журналу).

Відповідно до копії заяви № 274 від 28.11.2019 року, позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Нововолинського міського округу Ушакової Ю.А. з вимогою про зупинення оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_2 на її ім"я за заповітом посвідченим Павлівською сіьською радою Іваничівського району Волинської області від 08.02.2016 року за реєстровим №41 до вирішення питання щодо недійсності цього заповіту в судовому порядку. (а.с. 8).

Нововолинським міським судом, рішенням від 13.03.2019 року (справа №165/1477/18) було вирішено усунути ОСОБА_5 перешкоди в користуванні власністю - житловим будинком АДРЕСА_1 . Визнано ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 (а.с. 10-16). Судове рішення не набрало законної сили та Волинський апеляційний суд в ухвалі від 29.01.2020 року постановив зупинити провадження у справі № 165/1477/18 - до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі № 165/3377/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада про визнання заповіту недійсним. (а.с. 39).

На підставі ухвали Іваничівського районного суду від 06.11.2020 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19/103-21/322-ПЧ від 06.04.2021 року підпис від імені заповідача ОСОБА_5 в графі «ПІДПИС» в заповіті від 08.02.2016 року - ймовірно виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою. Вирішити питання в категоричній формі не виявляється можливим по причині зазначеній в дослідницькій частині даного висновку експерта. У дослідницькій частині висновку експерт зазначає, що при оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що розбіжні ознаки суттєві, однак недостатня кількість наданих порівняльних зразків не дозволяє перевірити їх стійкість та вирішити питання у категоричній формі. (а.с. 108-113)

За клопотанням позивача у справі також призначалася судово-психіатрична експертиза. Відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи № 310/23 від 26.12.2023 року померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за життя на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання не страждала. Соматичні розлади на які за життя страждала померла ОСОБА_5 та її похилий вік не супроводжувались психічними розладами, які б позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання заповіту 08.02.2016 року. Доказові ознаки прийому померлою ОСОБА_5 будь- яких лікарських препаратів на період укладання заповіту 08.02.2016 року та доказова наявність можливих побічних дій цих препаратів з виявленням психічних розладів в наданих матеріалах відсутні, що вказує на збереженість у померлої ОСОБА_5 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання заповіту 08.02.2016 р. (а.с. 195-207).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала покази про те, що вона працювала в 2016 році у Павлівській сільській раді секретарем, коли до них звернулася ОСОБА_5 з проханням посвідчити заповіт. Сама ОСОБА_5 була похилого віку, останню привезла на автомобілі ОСОБА_2 . В. ОСОБА_5 боліли ноги, тому ОСОБА_9 вийшла з приміщення сільської ради до ОСОБА_5 , яка повідомила їй на кого хоче скласти заповіт. ОСОБА_9 після оформлення заповіту, зачитала його ОСОБА_5 та надала його для підпису ОСОБА_5 . На поставлені запитання, свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що ОСОБА_5 усвідомлювала свої дії, її ніхто не примушував до складання заповіту, свій заповіт підписувала особисто, була свідома, адекватна. Інший примірник заповіту, який зберігається у Павлівській сільській раді, не підписаний, тому що на той час ОСОБА_9 була завантажена роботою, стверджує, що можливо могло таке бути, що не звернула на це уваги.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 ствердила, що бачила через вікно приміщення сільської ради, як стояв автомобіль, в ньому сиділа жінка, лиця не бачила. Бачила, як секретар ОСОБА_9 до автомобіля виходила два рази, ОСОБА_13 спитала ОСОБА_9 чому та бігає, на що остання відповіла, що оформляє заповіт, жінка стара, її болять ноги та вона не може ходити. На поставленні питання зазначила, що це орієнтовно було у 2016 році, автомобіль був сіруватого кольору, дальше від автомобіля стояла відповідач у справі, а це була її тьотя, яку вона доглядала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , чоловік відповідачки ствердив, що ОСОБА_5 подзвонила до них та попросила її забрати з Нововолинська до себе для проживання та догляду. Вони забрали ОСОБА_5 до себе, вона в них жила, коли забирали останню, вона погано ходила і бачила. ОСОБА_5 хотіла виписати ОСОБА_1 з будинку та захотіла написати заповіт на ОСОБА_2 , його дружину. Він з дружиною та ОСОБА_5 поїхав до сільської ради, секретар Павлівської сільської ради вийшла до автомобіля в якому сиділа ОСОБА_5 , секретар все розпитала і пізніше підійшла з документом, ОСОБА_5 розписалася і всі поїхали додому. Остання проживала в них вдома до своєї смерті. На поставленні запитання зазначив, що до автомобіля в той день підходила секретар Павлівської сільської ради - ОСОБА_9.; секретар Павлівської сільської ради - ОСОБА_9., виходила з приміщення сільської ради до ОСОБА_5 двічі; він бачив як ОСОБА_5 особисто підписувала заповіт, а також зазначив, що дружина ходила з ОСОБА_9 в сільську раду, а свідок ОСОБА_13 вийшла з сільської ради та перебувала поряд біля автомобіля.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 ствердила, що ОСОБА_2 її сусідка. ОСОБА_5 проживала у неї до смерті, час від часу ОСОБА_16 з останньою спілкувалася, ОСОБА_5 давала їй поради, розказувала, що ОСОБА_2 її доглядає, мала добру пам"ять, оскільки розказувала та пригадувала, як виходила заміж, в чому була на весілля одягнута, все пам`ятала. На поставленні запитання зазначила, що ОСОБА_2 привезла ОСОБА_5 до себе додому, остання була при пам`яті, вона провідувала ОСОБА_5 часто, однак вона нічого про заповіт не говорила, розповідала, що ОСОБА_2 її доглядає, купляє ліки; ОСОБА_5 бачила, однак ходила з палицею по подвір`ї, ходила сама, бачила куди ходить, приходила до матері ОСОБА_16 , говорила з нею, давала поради, ОСОБА_2 возила її до лікарів на медогляди.

V. Застосоване судом законодавство та висновки суду

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статей 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. (ч. 4 ст. 207 ЦК України).

Згідно із ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 ЦК України).

Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (ч. 2 ст. 1253 ЦК України).

Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 13 січня 2021 року у справі №242/61/19, недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 ЦК України).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки психічний стан особи може змінюватись.

Висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи у справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, інші докази (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, у постановах Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі № 359/3849/14-ц (провадження № 61-5896св18),від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19), від 27 жовтня 2021 року у справі № 182/6521/16 (провадження № 61-1461св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 212/1409/18 (провадження № 61-9053св21).

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19).

Крім того, як зазначено Верховним Судом у постанові від 01 червня 2023 року у справі № 696/220/21:

«Норми статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження №61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14».

Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року (справа № 674/461/16-ц) зазначив, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Верховного Суду від24.01.2024 року у справі №693/1314/19 (провадження №61-4348св23), 27.02.2023 року у справі №334/5171/13-ц (провадження №61-8309св22), від 22.09.2022 року у справі №462/4875/17 (провадження №61-5403св22).

Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 року в справі №522/9893/17 (провадження № 14-173цс20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1-2 ст. 89 ЦПК).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України).

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 зробила розпорядження на випадок своєї смерті та заповіла все своє майно позивачу ОСОБА_1 . Заповіт до підписання був прочитаний у голос заповідачем та власноручно підписаний про що зазначено у тексті заповіту.

У зв"язку з погіршенням стосунків між останніми, померлою ОСОБА_5 було ініційовано позов до позивача про позбавлення її та її дітей права користування житловим приміщенням належним померлій, який рішенням суду від 13.03.2019 року було задоволено.

08.02.2016 року ОСОБА_5 був складений новий заповіт, відповідно до якого усе своє майно вона заповіла онуці ОСОБА_2 . Даний заповіт був посвідчений ОСОБА_9 , секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_5 і власноручно підписаний нею про що вказано у тексті заповіту та підтверджується показами ОСОБА_9 наданими в судовому засіданні.

В судовому засіданні оглянуто оригінали вище вказаних заповітів. Як вбачається з другого примірнику заповіту, який витребуваний з Павлівської сільської ради від 08.02.2016 у такому відсутній підпис заповідача, такий міститься на другому його примірнику, проте на ньому міститься підпис секретаря виконавчого комітету Павлівської сільської ради ОСОБА_9 та наявна гербова печатка. Така обставина на думку суду не порушує принцип свободи заповіту, який включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із заповітом від 08.02.2016 звернулася до суду із позовом про визнання його недійсним по причині того, що заповіт підписаний не ОСОБА_5 , складання заповіту мало відбуватися за участю двох свідків, оскільки заповідач майже не бачила, мала поганий зір, а наявність в останньої постійних хвороб та перенесення інсульту позбавило ОСОБА_5 можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За клопотанням позивача у справі призначалась посмертна судово-психіатрична експертиза. Згідно висновку експерта № 340/23 від 26.12.2023 року чітко зазначено, що померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за життя на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання не страждала. Соматичні розлади на які за життя страждала померла ОСОБА_5 та її похилий не супроводжувались психічними розладами, які б позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання заповіту 08.02.2016 року. Твердження позивача про те, що внаслідок прийому померлою лікарських препаратів, остання мала психічні розлади спростовується висновком вище вказаної експертизи у якому зазначено, що доказові ознаки прийому померлою ОСОБА_5 будь- яких лікарських препаратів за період укладання заповіту 08.02.2016 року та доказова наявність можливих побічних дій цих препаратів з виявленням психічних розладів в наданих матеріалах відсутні, що вказує на збереженість у померлої ОСОБА_5 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання заповіту.

Крім цього допитані в судовому засіданні свідки, в тому числі ОСОБА_9 ствердила, що ОСОБА_5 під час складення заповіту була дієздатна, свідома та адекватна. Свідок ОСОБА_16 стверджувала, що часто відвідувала ОСОБА_17 , вона була при добрій пам"яті.

Будь - яких медичних документів чи об`єктивних даних, які б вказували на перебування на обліку, звернення до лікаря чи лікування ОСОБА_5 у зв`язку з психічним станом здоров`я або хоча б породжували сумніви щодо її незадовільного психічного стану до, після і на час складання оспорюваного заповіту суду представлено не було. Ще під час складення 10.06.2015 року заповіту на користь позивача, державний нотаріус у заповіті теж відзначила, що дієздатність ОСОБА_5 було перевірено та жодний сумнів нею висловлено не було.

Твердження позивача, що ОСОБА_5 вживаючи велику кількість ліків, не могла керувати своїми діями при укладанні заповіту, не знаходять свого підтвердження та спростовуються вище вказаним висновком судово-психіатричної експертизи.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що на момент посвідчення заповіту на користь відповідача, волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним, не відповідало її внутрішній волі, і вона не могла усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними, - стороною позивача не надано, а судом таких обставин не встановлено, а фактично підстави позовних вимог ОСОБА_1 базуються на її суб`єктивних припущеннях.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_5 особисто не підписувала оспорюваний заповіт в ході розгляду цивільної справи також не підтверджено беззаперечними доказами.

Хоча висновком експерта з почеркознавчої експертизи № СЕ-19/103-21/322-ПЧ від 06.04.2021 року, встановлено, що підпис від імені заповідача ОСОБА_5 в графі «ПІДПИС» в заповіті від 08.02.2016 року - ймовірно виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою, однак суд звертає увагу, що експерт у даному висновку зазначив, що вирішити питання в категоричній формі не виявляється можливим по причині зазначеній в дослідницькій частині даного висновку експерта, а саме тому що при оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що розбіжні ознаки суттєві, однак недостатня кількість наданих порівняльних зразків не дозволяє перевірити їх стійкість та вирішити питання у категоричній формі. На виконання ухвали суду, позивачем не було виконано вимоги експерта з надання необхідної кількості зразків підпису заповідача ОСОБА_5 , а отже саме у зв"язку з невиконанням нею її процесуальних обов"язків висновок експерта постановлений не у категоричній формі.

Крім цього допитані в судовому засіданні свідки надавали покази про те, що ОСОБА_5 дійсно відвідувала сільську раду з метою складення заповіту, як ствердила ОСОБА_9 померла ОСОБА_5 особисто підписувала заповіт та висловлювала їй свою волю щодо спадкоємця.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 6 ст. 81 ЦПК).

Таким чином, аналізуючи спірний заповіт і його зміст на предмет відповідності вимогам законодавства, суд вважає, що він складений уповноваженою посадовою особою у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем ОСОБА_5 , протилежного під час судового розгляду не доведено, та зареєстрований у встановленому законом порядку.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і доводи позивача про те, що заповіт посвідчений Павлівською сільською радою Іваничівського району від 08.02.2016 року за реєстровим номером 41 мав відбуватися за участю двох свідків, враховуючи стан заповідача ОСОБА_5 , оскільки допитані в судовому засіданні свідки хоча і стверджували, що померла мала проблеми з зором та у медичній документації міститься запис про зниження зору у померлої, однак не підтверджували ту обставину, що на період складання заповіту 08.02.2016 року в ОСОБА_5 були фізичні вади, через які самостійно не могла прочитати заповіт та будь якими письмовими доказами така обставина позивачкою недоведена.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

VI. Судові витрати

Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача покладаються на неї.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 30, 203, 225, 1217, 1233, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст. 89, 263 - 265, 273, 353, 354 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: Терещук Юрій Олександрович , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Представник відповідача: ОСОБА_4 (діє на підставі ордеру серії АС № 1004401 від 29.05.2020 року), адреса: 45400, 6-ий Мікрорайон, 9/45, м. Нововолинськ, Волинська область.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області, () адреса: 45342, с. Павлівка, вул. Незалежності, 27-б, Володимирський район, Волинська область.

У зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні №156/975/19 повний текст рішення суду складено 09 травня 2024 року.

Суддя М. О. Федечко