Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3334/23 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т.Б.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

за участю секретаря

судового засідання Бузган А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/3334/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2023 року, яке ухвалено суддею Большаковою Т.Б.

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року позивачі через свого представника звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили стягнути на їх користь із АТ «Українська Залізниця» моральну шкоду, завдану смертю батька, по 300 000,00 грн. кожному.

На обґрунтування позову вказували, що 08.03.2018 близько 18 год. 30 хв. на залізничному перегоні «Бердичів-Михайленки», на відстані 39 м, по непарній колії від зупиночної платформи «Мирославка» електропотяг №2251 під керуванням машиніста ОСОБА_3 здійснив наїзд на ОСОБА_4 , 1965 р.н. ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4 помер в Бердичівській ЦРЛ.

Вказані обставини було встановлено рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.01.2022 року у справі №556/1338/21, яке було залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 11.08.2022 року.

Внаслідок загибелі батька, позивачам було завдано значну моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивачі втратили батька. Після даної події, позивачі перенесли глибинне моральне потрясіння, відчувають сум, біль та страждання, які неможливо виміряти.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 та на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі по 100 000,00 грн. кожному. В задоволенні решти позовних вимог відмолено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «Українська Залізниця» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у судових рішеннях, на які посилаються позивачі в своєму позові, як преюдицію, зокрема у справі №556/1338/21 щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок завдання смерті ОСОБА_4 , судами першої і апеляційної інстанції вже встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала через його грубу особисту необережність, а саме порушення потерпілим п.2.5. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом МТУ від 19.02.1998 №54, які зареєстровані в Мінюсті 24.03.1998 № 193/2633, із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 22.02.2007 року №1059. Окрім того, звертає увагу суду, що у постанові про закриття кримінального провадження від 0000323 від 09.03.2018 року, також встановлено і зазначено, що ОСОБА_4 , перебував в зоні підвищеної небезпеки, що в подальшому і сталою причиною його нещасного випадку (смертельного травмування ОСОБА_4 ,), внаслідок порушення 2.5. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, тобто факт грубої необережності потерпілого підтверджений і рішеннями судів (преюдиція), так і матеріалами кримінального провадження від 0000323 від 09.03.2018 року.

Отже, смерті ОСОБА_4 сприяла його груба необережність, яка полягала у нехтуванні ним пунктами 2.5 Правил, що є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної школи відповідного частини другої статті 1193 ЦК України.

Вказує, що судом було залишено поза увагою ті обставини, що позивачі жодним чином не обґрунтували розміри своїх позовних вимог на суму 600 000,00 грн., що обставини, на які посилаються позивачі, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи. Розмір частково задоволених позовних вимог є значно завищеним та має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Подібна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року та постанові Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі №748/702/21.

Позивачі правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник відповідача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити її вимоги, скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивачів проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.23).

ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с.27,32).

ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 , після реєстрації шлюбу 02.09.2011, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_4 (а.с.28).

Із матеріалів справи вбачається, що 08.03.2018 близько 18 год. 30 хв. на залізничному перегоні «Бердичів-Михайленки», на відстані 39 м, по непарній колії від зупиночної платформи «Мирославка», електропотяг №2251 під керуванням машиніста ОСОБА_3 , здійснив наїзд на ОСОБА_4 , 1965 р.н.

09 березня 2018 року за даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000323 та розпочато досудове розслідування за ч.3 ст. 276 КК України (а.с.6).

Постановою слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області від 10.09.2018 року, кримінальне провадження №0000323 від 08.03.2018 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину (а.с.7-8).

Відповідно до листа АТ «Українська Залізниця» від 09.04.2021 року за №ЦЦТех-08/102, поїзд № 2251 обслуговувався електровозом серії ВЛ80т № 1420, який перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська Залізниця» (а.с.22).

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.01.2022 року у цивільній справі № 556/1338/21, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 11.08.2022 року, позов ОСОБА_7 до АТ «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди задоволено повністю. Стягнуто з АТ «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 300 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням суду було встановлено, що дизель-поїзд № 2251 перебуває на балансі виробничого підрозділу Козятинська дистанція колії АТ «Українська Залізниця», ОСОБА_3 , (машиніст вищевказаного потягу) перебуває в трудових відносинах з АТ «Українська Залізниця», що підтверджуються посвідченням № НОМЕР_6 . Також, встановлено, що ОСОБА_8 не перебував в стані алкогольного сп`яніння (висновок судово-медичної експертизи №75 від 21.06.2018 року), лежав в кінці зупиночної платформи між платформою та колією, вниз головою, не реагував на попереджувальні сигнали (постанова про закриття провадження у справі від 10.09.2018 року), а також ту обставину, що зупиночна платформа на час проведення огляду місця події була вкрита втоптаним снігом (протокол огляду місця події з додатками) (а.с.9-14).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що смерть ОСОБА_4 сталася внаслідок його особистої недбалості та необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, однак завдана джерелом підвищеної небезпеки. У зв`язку з чим, позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу їх життя, тому, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, суд визначив розмір моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн., який слід стягнути на користь кожного з позивачів.

Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23), від 13 липня 2023 року в справі № 203/2786/17 (провадження № 61-3193 св 23), від 05 січня 2024 року в справі № 629/2371/23 (провадження № 61-15421св23).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 748/702/21-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 172/1026/21.

Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, заборонено підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти, 2.16, 2.20).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть їх батька, порушенням укладу життя. Моральна шкода позивачам завдана смертю батька, що спричинила та буде спричиняти протягом усього життя позивачів їм душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька, у житті позивачів неможливо. За наслідками смерті батька позивачі позбавлені моральної підтримки з боку померлого в майбутньому.

Матеріали справи свідчать про те, що причиною загибелі батька позивачів було потрапляння під потяг внаслідок його особистої недбалості, необережного поводження на залізниці і порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. Матеріали справи не містять, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

Доводи Акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо того, що розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим, судова колегія відхиляє.

Посилання Акціонерного товариства «Українська залізниця» на те, що матеріали справи не містять доказів протиправної поведінки відповідача, глибини і тривалості моральних страждань позивача, тяжкості вимушених змін у житті і суспільних стосунках є безпідставними, адже факт загибелі батька позивачів є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його дітей, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права. Власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, чого за обставин цієї справи не встановлено.

На підставі викладеного, виходячи з аналізу обставин справи (необережність загиблого, нехтування правилами безпеки руху) колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду, яким з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню на відшкодування моральна шкода в розмірі 100 000, 00 грн. кожному, є законним та обґрунтованим.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 червня 2024 року.

Головуючий Судді