Справа № 482/2306/23
Номер провадження 2/482/309/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Сергієнко С.А., за участю секретаря Шведової Я.О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоодеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, від імені та в інтересах якої на підставі договору діє адвокат Дмитренко І.М., звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

У своїх вимогах позивач посилається на те, що 12 жовтня 1996 року вона придбала у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були співвласниками по частці кожен, житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Позивач сплатила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 500,00 гривень, що становить повну вартість зазначеного об`єкта нерухомості, про що склали відповідну розписку.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали позивачу ключі від будинку та правовстановлюючі документи на нерухоме майно і вона почала проживати у вказаному будинку, проводити ремонт, оплачувати комунальні послуги, де і проживає по теперішній час. При купівлі будинку сторони домовились оформити договір купівлі-продажу нотаріально.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помирає ОСОБА_4 ..

З посиланням на те, що за життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на неодноразові прохання позивача посвідчити договір нотаріально не з`являлися до нотаріуса з різних причин (станом здоров`я, браком коштів та часу тощо), і в подальшому померли, а позивач зі свого боку виконала всі умови договору, передавши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти та отримавши у власність житловий будинок, проте, у зв`язку з тим, що через смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивач безповоротно втратила можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Відповідно до вимог 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) та ч.2 ст. 220 ЦК України, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 12.10.1996 року, укладений між нею та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок.

У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутність, позовні вимоги позивача підтримує повністю, просить суд про їх задоволення.

Відповідач Новоодеська міська рада Миколаївського району Миколаївської області, у підготовче судове засідання свого представника не надіслала, на адресу суду надійшла заява за підписом голови Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області, якою останній позовні вимоги позивача визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову, просив суд провести розгляд справи у його відсутності.

Залучений до участі у справі ухвалою суду від 09.04.2024 р. у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяв, якою позовні вимоги ОСОБА_1 визнав у повному обсязі, просив суд розглядати справу у його відсутності.

На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були співвласниками по частці кожен житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19.11.1994 р. (справа № 2-361), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 16820048 від 27.11.2007 р.. та іншими дослідженими судом письмовими доказами.

Згідно розписки від 12 жовтня 1996 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали від позивача грошові кошти в сумі 500,00 (п`ятсот) гривень за вищевказаний житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами за вищевказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помирає ОСОБА_4 ..

З заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , до Врадіївської державної нотаріальної контори звернувся залучений до участі у справі ухвалою суду від 09.04.2024 р. у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , який свідоцтва про право на спадщину не отримував, що підтверджено спадковою справою № 117/2007 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 та іншими дослідженими судом письмовими доказами.

Накладення будь-яких видів обтяжень на вищевказану нерухомість судом не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ст.47 ЦК України ( в ред.1963 р.), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

За змістом ст.ст.128,153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».

Таким чином, положення статті 220 ЦК України, можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.

Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості, в силу ст. 657 ЦК України підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору було домовлено про істотні умови договору, які стосуються купівлі-продажу житлового будинку і відбулося повне виконання договору, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнання за позивачем права власності на нього, підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на неї судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у сумі 1075,00 грн., ухвалює покласти на позивача, за його клопотанням про це.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новоодеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 12 жовтня 1996 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , за яким ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: С.А. Сергієнко