КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/313/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024року місто Київ

справа № 757/24642/21-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Литвинової І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення суми вкладу, відсотків за вкладом та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, просила стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь:

20000 доларів США - суму депозиту;

17428,13 доларів США - відсотки за період з 20 серпня 2012 року по 12 травня 2021 року;

3660,82 долари США - 3% річних за період з 06 квітня 2015 року по 12 травня 2021 року;

219600 доларів США - пені за період з 12 травня 2020 року по 12 травня 2021 року.

21 жовтня 2022 року позивач подала заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме від пені в сумі 219600 доларів США та просила стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь:

20000 доларів США - суму депозиту;

17428,13 доларів США - відсотки за період з 20 серпня 2012 року по 12 травня 2021 року;

3660,82 долари США - 3% річних за період з 06 квітня 2015 року по 12 травня 2021 року.

В мотивування вимог посилалася на те, що 20 серпня 2012 року між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір №SAMDN8289 «Стандарт, 12 міс» відповідно до умов якого вона передала банку 20000 доларів США, зі сплатою 10% річних, із автоматичним продовженням дії, якщо вкладник не заявив про відмову від продовження договору.

Вказувала, що вона неодноразово зверталася до банку з заявами про повернення суми вкладу з нарахованими процентами, розірвання договору та розблокування рахунку, однак відповідач відмовлявся виконувати її вимоги у зв`язку з припиненням діяльності на території АР Крим.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором №SAMDN8289 «Стандарт, 12 міс» від 20 серпня 2012 року у розмірі 20000 доларів США, відсотки за період з 20 серпня 2012 року по 12 травня 2021 року - 17428, 13 доларів США, 3% річних за період з 06 квітня 2015 року по 12 травня 2021 року - 3660, 82 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в дохід держави 11209,06 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем не було надано належних доказів (оригіналів) на підтвердження факту укладення договору банківського вкладі та внесення позивачем коштів.

Зазначав, що відповідач не будучи присутнім в судових засіданнях був позбавлений можливості оглянути оригінали документів та підтвердити чи спростувати їх достовірність.

Вказував, що договір було розірвано у березні 2015 року, а тому неправомірним є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з банку відсотків, нарахованих після дати розірвання договору банківського вкладу.

Зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, щовнаслідок укладання між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ ФК «Фінілон» договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за зобов`язанням банку щодо виплати коштів за спірним договором, який є предметом у даній справі, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 17 листопада 2014 року не несе зобов`язань за цим договором банківського вкладу, а ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником за таким договором.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Однак при ухваленні рішення судом першої інстанції не було дотримано норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи по ній неодноразово призначався в судові засідання, зокрема на 14 вересня 2021 року, 21 жовтня 2021 року та 21 грудня 2021 року.

Про розгляд справи на 14 вересня 2021 року о 10.00 год. представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Каракоця О.Р. був повідомлений належним чином під розписку.

В матеріалах справи містяться судові повістки адресовані відповідачу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розгляд справи на 21 жовтня 2021 року та 21 грудня 2021 року.

При цьому, доказів отримання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судових повісток про розгляд справи на 21 жовтня 2021 року та 21 грудня 2021 року, матеріали справи не містять.

А відтак, судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення суми вкладу, відсотків та трьох відсотків річних підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір №SAMDN8289 (Вклад «Стандарт, 12 мес.»), згідно умов якого вкладник передала, а банк прийняв грошові кошти у сумі 20000 доларів США, на строк 366 днів по 20 серпня 2013 року включно під 10% річних.

Відповідно до пункту 3 договору, виплата суми нарахованих процентів здійснюється банком у строки, визначені періодом нарахування процентів. Клієнт має право отримати нараховані проценти не раніше 15:00 год. першого робочого дня, що слідує за даною оформлення договору за цілу кількість періодів нарахування, що пройшли з моменту укладення договору.

За пунктом 6 договору, у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, визначений у пункті 1 цього договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без появи клієнта у банк. При цьому відрахування нового строку вкладу та нового мінімального строку вкладу починається з дня, наступного за датою кінця попереднього строку вкладу.

Внесення грошової суми у розмірі 20000 доларів США на рахунок № НОМЕР_1 підтверджується квитанцією №7 від 20 серпня 2012 року через Філію банку «Кримське РУ».

У позовній заяві позивач вказувала на те, що 10 березня 2015 року вона звернулася до банку з заявою про розблокування рахунку та виплату грошових коштів.

Листом від 06 квітня 2015 року №20.1.0.0.0/7-20150310/2571 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомив позивача про припинення діяльності на території АР Крим й неможливість здійснення банківського регулювання та нагляду на цих територіях. Вимоги про повернення коштів банк так і не задовольнив.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Вирішуючи питання про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516 (у редакції, чинній на момент укладення договору банківського вкладу), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.1. вказаного Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Згідно пункту 3.3 Положення за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст.41 Конституції України.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повернення вкладу та закриття рахунку за договором вкладу.

Таким чином, враховуючи те, що факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними доказами, а відповідач не виконав законну вимогу позивача про повернення належних їй коштів, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми депозиту у розмірі 20000 доларів США, оскільки відповідач, не повертаючи кошти, які належать на праві власності позивачу, порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Протоколу №1, підписаного і ратифікованого Україною.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просила стягнути з відповідача 17428,13 доларів США - відсотків за період з 20 серпня 2012 року по 12 травня 2021 року та 3660,82 долари США - 3% річних за період з 06 квітня 2015 року по 12 травня 2021 року.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України).

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу або розірвання договору банківського вкладу на вимогу однієї із сторін в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у випадку звернення вкладника із заявою про повернення вкладу, договір є відповідно розірваним, у зв'язку з чим договірні зобов'язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються. Виплата встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.

Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №757/28659/21-ц.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції пояснила, що банк нараховувавта виплачував відсотки вкладнику ОСОБА_1 з дати укладення договору та по 21 лютого 2014 року, на підтвердження чого надала виписку по рахунку позивача. Також зазначила, що згідно умов договору №SAMDN8289 «Стандарт, 12 міс» у випадку продовження строку вкладу розрахунок відсотків на кожний новий період здійснюється за відсотковою ставкою, яка діє в банку для даного найменування (типу) вкладу на день закінчення і попереднього строку дії вкладу. Вважає, що нарахування відсотків у період з 21 серпня 2013 року по 07 травня 2021 року за ставкою 10% є неправомірним.

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 20 серпня 2012 року по 14 листопада 2023 року, останній починаючи з серпня 2012 року по 21 лютого 2014 року виплачувалися відсотки за договором №SAMDN8289 (Вклад «Стандарт, 12 мес.») (а.с.217-218).

Доказів на спростування зазначеного стороною позивача надано не було.

А відтак, вимоги про стягнення з відповідача відсотків за період з 20 серпня 2012 року по 21 лютого 2014 року задоволенню не підлягають.

Перевіряючи доводи відповідача щодо нарахування відсотків за період з 22 лютого 2014 року по 07 травня 2021 року (як просить позивач у позовній заяві), колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п.6 договору №SAMDN8289 (Вклад «Стандарт, 12 мес.») у випадку продовження строку вкладу розрахунок відсотків на кожний новий період здійснюється за відсотковою ставкою, яка діє в банку для даного найменування (типу) вкладу на день закінчення і попереднього строку дії вкладу. Наступне продовження строку вкладу здійснюється в такому ж порядку.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в суді апеляційної інстанції надала довідку про відсоткові ставки за типом вкладу «Стандарт, 12 місяців», які діяли у період з 01 січня 2012 року по 07 травня 2021 року.

Колегія суддів враховуючи п.6 договору №SAMDN8289 (Вклад «Стандарт, 12 мес.»), вважає, що розрахунок відсотків по вкладу повинен розраховуватися, виходячи з відсоткової ставки, яка діяла в банку для вказаного вкладу на день закінчення і попереднього строку дії вкладу.

З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про відсоткові ставки за типом вкладу «Стандарт, 12 місяців» вбачається, що у період: з 26 лютого 2014 року діяла ставка 11,0%; з 12 січня 2015 року -12,5%; з 08 червня 2015 року - 11,5%; 15 липня 2015 року - 10,5%; 04 серпня 2015 року - 12,5%; 08 вересня 2015 року - 11,5%; 01 жовтня 2015 року - 10,5%; 14 грудня 2015 року - 10,0%; 19 січня 2016 року - 9,5%; 04 лютого 2016 року - 8,5%; 10 березня 2016 року - 7,5%; 01 липня 2016 року - 7,0%; 19 липня 2016 року - 6,5%; 04 серпня 2016 року - 6,0%; 23 листопада 2016 року - 5,5%; 08 грудня 2016 року - 6,5%; 01 липня 2017 року - 5,5%; 20 лютого 2017 року - 4,5%; 04 травня 2017 року - 4,0%; 30 червня 2017 року - 3,75%; 14 липня 2017 року - 3,3%; 10 серпня 2017 року - 3,25%; 01 листопада 2017 року - 3,0%; 01 лютого 2018 року - 2,75%; 06 квітня 2018 року - 2,50%; 12 червня 2018 року - 2,25%; 2-0 жовтня 2018 року - 0,75%; 03 лютого 2021 року - 0,01%; 07 травня 2021 року - 0,01%.

Розрахунок відсотків обчислюється за такою формулою: С x Z x Д : 365 : 100, деС - сума заборгованості, Z - відсоток річних, зазначений в договорі, Д - кількість днів у періоді.

Враховуючи, що договір банківського вкладу, який є предметом вказаної справи, не є розірваним, а відтак позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за період з 22 лютого 2014 року по 07 травня 2021 року (як просить позивач у позовній заяві) за ставкою, яка діяла в банку для вказаного вкладу на день закінчення і попереднього строку дії вкладу, що становить 7766,71 доларів США.

До суду апеляційної інстанції відповідач подав заяву, в якій просив застосувати загальний строк позовної давності до вимоги про стягнення 3% річних (ст.625 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Разом з тим, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі 3660,82 долари США за період з 06 квітня 2015 року по 12 травня 2021 року задоволенню не підлягають, оскільки норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

А відтак, відсутні підстави для розгляду заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення 3% річних (ст.625 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про те, договір було розірвано у березні 2015 року, а тому відсутні підстави для стягнення з банку відсотків, нарахованих після дати розірвання договору банківського вкладу, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Нормами законодавства та умовами депозитних договорів дійсно передбачено процедуру розірвання депозитного договору. За цією процедурою вкладник, маючи намір отримати від банку свій вклад, повинен звернутися до банку з відповідною заявою, а банк, зі свого боку, повинен протягом двох днів після отримання ним заяви вкладника про його намір забрати з банка свої кошти, повинен такі кошти йому виплатити. Після цієї процедури договір може вважатися розірваним або таким, що припинив свою дію.

Відповідно до умов договорів вони є діючими до моменту виплати клієнту вкладу та відсотків.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Доказів про те, що позивач подавала до банку заяву про розірвання договору №SAMDN8289 від 20 серпня 2012 року та що така заява була задоволена АТ КБ «ПРИВАТБАНК», останнім надано не було.

Тому само по собі звернення позивача у березні 2015 року з заявою до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розблокування рахунку та виплату грошових коштів не може свідчити про договірне розірвання договору банківського вкладу адже його дія припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з відсотками, що належать до сплати відповідно до умов договору.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2022 року у справі №202/5076/19.

Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок укладання між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ ФК «Фінілон» договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за зобов`язанням банку щодо виплати коштів за спірним договором, який є предметом у даній справі, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 17 листопада 2014 року не несе зобов`язань за цим договором банківського вкладу, а ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником за таким договором, колегія суддів відхиляє, виходив з наступного.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов'язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов'язання внаслідок заміни особи боржника.

Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора.

Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов'язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

При цьому, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не довів, що такий договір про переведення боргу було укладено зі згоди вкладника - ОСОБА_1 , що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

За таких обставин саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі №199/3152/20, постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 757/49871/18-ц, від 24 травня 2023 року у справі №757/53371/20-ц.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суди не дослідили доказів, які підтверджують відсутність зобов`язань банку перед позивачем за депозитним договором, зокрема судового рішення у справі №904/1721/20 є неспроможними, оскільки у справі №904/1721/20 вирішувався спір між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» з приводу внесення змін в договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року у зв`язку з істотною зміною обставин, що не впливає на правовідносини, які виникли у даній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , за яким стягненню з відповідача на користь позивача підлягають сума депозиту у розмірі 20000 доларів США та відсотки у розмірі 7766,71 доларів США.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу положення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач була звільнена від сплати судового збору в суді першої інстанції.

У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, отже розмір судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, який підлягає стягненню з банку на користь держави пропорційно задоволеним вимогам становить 1208,77 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення суми вкладу, відсотків та трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1Д, на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 суму вкладу у розмірі 20000 доларів США, відсотки по вкладу у розмірі 7766 доларів США 71 центів.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1Д, в дохід держави суму судового збору у розмірі 1208 грн. 77 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 січня 2024 року.

Головуючий:

Судді: