Справа № 136/578/24
Провадження № 22-ц/801/1263/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 рокуСправа № 136/578/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Кобенда Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

Рішення ухвалила суддя Шпортун С. В.

Рішення ухвалено об 11:16 у м. Липовець Вінницької області

Повний текст рішення складено 12 квітня 2024 року,

Встановив:

20 березня 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи свої вимоги наступним.

Вона ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьком є ОСОБА_2 . Вона народилася і постійно проживає у будинку АДРЕСА_1 . З 2015 року її батьки: ОСОБА_2 і ОСОБА_4 розлучилися і з того часу по теперішній час батько не проживає у будинку, хоча зареєстрований за цією адресою. Його особистих речей у будинку немає, оскільки він все забрав іще у 2015 році. Він має іншу сім`ю і дитину. Вона постійно проживає із матір`ю, а батько повністю усунувся від її виховання і не надавав матеріальної допомоги.

Згідно рішення суду з нього були стягнені аліменти на її утримання, проте батько аліменти сплачував неповно і несвоєчасно, у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментах, яка була стягнена рішенням суду в розмірі 3589,59 грн.

29 червня 2022 року їй виповнилося 18 років. Вона стала студенткою денного відділення контрактної форми фінансування юридичного факультету Донецького національного університету ім. В. Стуса. Батько не надавав їй жодної матеріальної допомоги, у зв`язку з чим судовим рішення на її користь були стягнуто з батька аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання. І ці аліменти батько не сплачує, тому існує заборгованість в сумі 2275,38 грн., що підтверджується розрахунком державної виконавчої служби від 01 березня 2024 року.

Батько взагалі не допомагає їй, не цікавиться її життям, не допомагає їй матеріально на їжу та одяг, ніколи не телефонує їй, не сплачує за її навчання та ухиляється від сплати аліментів, занижуючи свою заробітну плату до 2500,00 грн. за місяць, коли має великий прихований дохід, який не оподатковується, має автомобіль позашляховик Audi Q7 та не одну нерухомість у м. Вінниця.

Вони не спілкуються взагалі, батько не цікавиться її життям вже давно, ніяким чином не допомагає, лиш кривдить.

Кожного його візиту він вимикає електролічильник і весь будинок перестає функціонувати. У 2015 році коли батьки розлучалися, їй тоді було 11 років. Батько взимку, коли було мінус 15 градусів морозу, відключив газове опалення, щоб вона із мамою покинули їх дім. Тільки з допомогою служби захисту дітей їм повернули опалення.

Кожний його візит до будинку вчинення дій, які суперечать нормам закону і моралі: він ріже болгаркою двері, шкодить майно, викрадає майно (гаманці, ключі, документи), нищить побутову техніку; заходить у будинок вночі і трощить що йому подобається; штовхається, виражається нецензурною лайкою стосовно неї, її рідних і друзів, які у цей момент у будинку, викликає безпідставно поліцію. Приводить своїх родичів свою рідну сестру ОСОБА_5 , собі у підтримку, вчиняє різного роду домашнє насилля.

Наслідками його поведінки є погіршення не тільки емоційного, а й фізичного стану її здоров`я. А щодо матері, то це супроводжується викликами екстреної медичної допомоги, так як у неї хворе серце.

Батько має повний доступ до користування будинком, але йому не цікаво спокійно ним користуватися, він має на меті пошкодити дорогоцінні речі, їх емоційний стан, залякати, погіршити її здоров`я. Було неодноразово помітно, що він дійсно насолоджується процесом, сміється як тільки побачить її або материні сльози.

У дитинстві вона бачила фізичне насилля з його сторони до її матері, і з того часу у неї залишився страх, що кожен його візит може закінчитися так само, але тепер стосовно них обох.

Вона навчається на 3-му курсі Донецького Національного університету ім. В. Стуса. Неодноразово через його візити вона залишала навчання і швидко їхала додому, тому, що хвилювалася за безпеку своєї матері.

З приводу чергового насилля 28 жовтня 2023 року вона звернулася до поліції, про що отримала відповідь від 15 листопада 2023 року.

16 лютого 2024 року ОСОБА_2 із його рідною сестрою ОСОБА_5 в котрий раз зайшли до будинку. ОСОБА_2 взяв зі столу речі її матері дві машинки для стрижки і розбив їх. Вона дуже злякалася, тому що матері не було вдома, а вона беззахисна. Батько і його сестра виражалися нецензурною лайкою, відкривали шафи і брали звідти їхні речі. Коли вона попросила не розбивати більше нічого, батько штовхнув її і декілька разів обізвав нецензурними словами, усіляко ображав. Було викликано поліцію.

У той день 16 лютого 2024 року поліція видала терміновий заборонний припис стосовно кривдника, згідно якого встановлено, що: « ОСОБА_2 … ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 висловлювався образливими словами та нецензурною лайкою в сторону доньки ОСОБА_1 , шкодив майно та своїми діями чинив психологічне та економічне насилля стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 ». ОСОБА_2 обмежено строком на 3 дні в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Також по відношенню до ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за статтею 173-2 КУпАП щодо вчинення домашнього насильства психологічного та економічного характеру, який розглядається Липовецьким районним судом, справа № 136/359/24.

ОСОБА_2 систематично вчиняє домашнє насилля: кожен візит ОСОБА_2 має склади економічного, психологічного і часто фізичного насилля. Це порушує її емоційний стан, вона часто страждає від депресії, страху голосних звуків, кроків, підвищеного тону голосу, тому що їй здається, що батько знову прийшов кривдити все навколо. Вона із мамою ховають особисті речі, щоб нічого не лежали на доступному місці, коли її батько знову відвідає їх. Коли вона йде із будинку у справах, на навчання, їй страшно залишати матір одну, бо до неї він має незрозумілу їй ненависть, яка з часом поширилася і на неї.

Крім цього існують обставини, які пояснюють таку насильницьку поведінку та вказують на реальність їх повторень ОСОБА_2 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 КК України (хуліганство вчинене групою осіб) справа № 136/274/17 Липовецького районного суду Вінницької області та за ч. 2, 3 ст. 206 КК України (протидія законній господарській діяльності) справа № 136/604/18 Липовецького районного суду Вінницької області.

З метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, їй необхідно до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис у вигляді встановлення заходів тимчасового обмеження прав строком на шість місяців, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати за адресою її місця постійного проживання по АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 м до місця її проживання; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати її, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із нею, спілкуватися з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В іншому випадку з огляду на викладені факти та оцінюючи поведінку ОСОБА_2 вона впевнена, що його протиправні дії будуть продовжуватися, що може призвести до тяжких наслідків як для неї так і для її матері.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Зазначила, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову, прийшов до помилкового висновку, оскільки не дослідив належно її доводи та на їх підтвердження докази, прийшовши до передчасного висновку.

Суд першої інстанції не взяв до уваги викладені нею у позовній заяві обставини, а наведені нею доводи і докази не були спростовані та не заперечені у судовому засіданні.

Заінтересована особа ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. До відзиву додав: копію постанови Липовецького районного суду Вінницької області від 06 березня 2024 року, яка набрала законної сили 19 березня 2024 року, у справі про адміністративне правопорушення № 136/360/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, якою закрито провадження у справі, а матеріали направлені Липовецькому відділу Немирівської окружної прокуратури (а. с. 82-84); копію рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 22 березня 2024 року, яке ще не набрало законної сили, у цивільній справі № 136/579/24 за заявою ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , яким у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено (а. с. 85-87); копію постанови Липовецького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року, яка набрала законної сили 30 квітня 2024 року, у справі про адміністративне правопорушення № 136/359/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 88-94).

Частиною 3 статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , надавши перераховані до відзиву докази, не заявляв про виняткові випадки, не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому такі докази судом не приймаються.

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 і його представник адвокат Слободянюк М. В. заперечили проти доводів і підстав оскарження рішення суду і просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заявник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася; заяв чи клопотань не надала.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення заінтересованої особи ОСОБА_2 і його представника адвоката Слободянюка М. В., дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

По справі встановлено, що батьком ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 заінтересована особа по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області 14 липня 2004 року, актовий запис № 40 (а. с. 9).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1788 від 24 червня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 19 липня 2012 року (а. с. 8).

Позивач проживає у будинку АДРЕСА_1 , який на праві спільної часткової власності належить батькам позивача: ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , що визнано у судовому засіданні особами, які беруть участь у справі. Між батьками існує спір та конфлікти з приводу нерухомого майна.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року у справі № 136/1869/15-ц, що набрало законної сили 14 грудня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви про стягнення аліментів 27 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10-11).

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки, задоволено частково. Визначено, що розмір заборгованості ОСОБА_2 за аліментами на користь ОСОБА_4 , які присуджено за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2016 року у цивільній справі № 136/332/16-ц на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , за період з 08 липня 2017 року по 01 лютого 2019 року складав 3589,50 грн. В решті позову у задоволенні відмовлено (а. с. 12-14).

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2023 року у справі № 136/2919/23, яке набрало законної сили 16 січня 2024 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1 щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 17 жовтня 2023 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років. В іншій частині позову у задоволенні відмовлено (а. с. 15-17).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (виконавче провадження ВП № 73990673, Липовецький ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області УМУ МЮ (м. Київ), державний виконавець Лещук К. П.) боржник ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі: у жовтні 2023 року 326,63 грн., у листопаді 2023 року 653,25 грн., у грудні 2023 року 653,25 грн., у січні 2024 року 642,25 грн., разом 2275,38 грн.; за цей період сплачено боржником/стягнуто виконавцем 00,00 грн. (а. с. 18).

Відділ поліції № 4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області надав відповідь за № 229/-2023 від 15 листопада 2023 року на звернення ОСОБА_1 , повідомивши, що відомості щодо протиправних дій її батька ОСОБА_2 зареєстровано в інформаційно-комунікаційну систему за № 6403 від 28 жовтня 2023 року. У зв`язку з тим, що під час перевірки не здобуто достатніх відомостей, які б підтверджували адміністративну та кримінальну відповідальність щодо вчинення стосовно неї і її матері неправомірних дій зі сторони ОСОБА_2 , підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. Встановлено, що в даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення, а відносини, що виникли між її матір`ю та батьком, мають цивільно-правові відносини, вирішення яких належить до компетенції суду. Роз`яснено право на оскарження прийнятого слідчим рішення (а. с. 19).

16 лютого 2024 року ПСРПП ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 складено тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства: 16 лютого 2024 року в 00:00 год в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 висловлювався образливими словами та нецензурною лайкою в сторону доньки ОСОБА_1 , шкодив майно та своїми діями чинив психологічне і економічне насилля стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 . Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 3 доби: з 14:00 год 16 лютого 2024 року до 14:00 год 19 лютого 2024 року (а. с. 20).

Із відомостей Судової влади вбачається наявність у провадженні Липовецького районного суду Вінницької області справи про адміністративне правопорушення № 136/359/24 відносно ОСОБА_2 та кримінальних проваджень № 136/604/18 і № 136/274/17, де обвинуваченим є ОСОБА_2 (а. с. 21-25).

Відмовляючи у задоволені заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із недоведеності належними та достатніми доказами необхідності у застосуванні обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , оскільки надані у справі позивачем докази не підтверджують факт тривалого або систематичного психологічного насильства в сім`ї, яке вчиняється заінтересованою особою стосовно заявника і ця особа є беззаперечним кривдником, не доводять настання та збільшення загрози насильницьких дій, не доказують існування на момент звернення до суду та надалі ризиків можливого продовження таких дій заінтересованою особою відносно заявника, а також можливої ескалації такого насильства.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14, 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3);

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного (п. 4);

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14);

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За змістом пункту 7 частини першої статті 1 зазначеного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місця частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч. 3, 4 цієї статті рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Згідно із частиною 1 статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту зазначених норм Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 свої вимоги мотивувала тим, що її батько ОСОБА_2 приходить до будинку, вимикає електролічильник і весь будинок перестає функціонувати. У 2015 році він відключив газове опалення, щоб вона із мамою покинули дім. Він вчиняє дії, які суперечать нормам закону і моралі: ріже болгаркою двері, шкодить майно, викрадає майно (гаманці, ключі, документи), нищить побутову техніку, заходить у будинок вночі і трощить що йому подобається; штовхається, виражається нецензурною лайкою стосовно неї, її рідних і друзів, які у цей момент у будинку, викликає безпідставно поліцію; приводить своїх родичів свою рідну сестру ОСОБА_5 , собі у підтримку, вчиняє різного роду домашнє насилля.

З приводу чергового насилля 28 жовтня 2023 року вона звернулася до поліції, про що отримала відповідь від 15 листопада 2023 року.

16 лютого 2024 року було викликано працівників поліції, які по приїзду склали адміністративні протоколи та видали терміновий заборонний припис стосовно кривдника, обмеживши ОСОБА_2 строком на 3 дні в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. По відношенню до ОСОБА_2 складений адміністративний протокол за статтею 173-2 КУпАП щодо вчинення домашнього насильства психологічного та економічного характеру, який розглядається Липовецьким районним судом, справа № 136/359/24 (а. с. 1-6).

Проте, сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між батьками заявника ОСОБА_1 : батьком заінтересованою особою ОСОБА_2 і матір`ю ОСОБА_4 , на сторону якої пристала заявник ОСОБА_1 , та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 лютого 2021 року у справі №761/49109/19 (провадження № 61-9144св20), від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20).

ОСОБА_1 у своїй заяві стверджує, що її батько ОСОБА_2 систематично вчиняє домашнє насилля: кожен його візит має склади економічного, психологічного і часто фізичного насилля, що порушує її емоційний стан, вона часто страждає від депресії, страху голосних звуків, кроків, підвищеного тону голосу, їй страшно залишати матір одну, бо до неї він має незрозумілу їй ненависть, яка з часом поширилася і на неї. З метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, їй необхідно до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис у вигляді встановлення заходів тимчасового обмеження прав строком на шість місяців, в іншому випадку з урахуванням викладених нею фактів та оцінюючи поведінку ОСОБА_2 , вона впевнена, що його протиправні дії будуть продовжуватися, що може призвести до тяжких наслідків як для неї так і для її матері (а. с. 1-6).

Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи (позиція Верховного Суду у цивільній справі № 766/13927/23 (провадження № 61-17471св20), постанова від 17 лютого 2021 року).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що ОСОБА_2 вчиняв саме такі дії, які б свідчили про вчинення ним домашнього насилля, заявник не надала, як і не надала доказів притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за адміністративним протоколом, складеним 16 лютого 2024 року відносно ОСОБА_2 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто не надала доказів винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ним таких відповідних адміністративних правопорушень.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги заявника в тому, що суд першої інстанції не дослідив належно її доводи і на їх підтвердження докази та прийшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні її вимог.

За правилами частин 1 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який мітиться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції дослідив всі доводи та докази заявника, подані нею в підтвердження викладених у заяві обставин, надав оцінку кожному доказу окремо і в їх сукупності, виклавши її у своєму рішенні.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції в тому, що заявник ОСОБА_1 не довела належними й достатніми доказами обставин вчинення домашнього насильства її батьком ОСОБА_2 відносно неї, при цьому вірним є зазначення суду першої інстанції в тому, що надані позивачем докази не підтверджують факт тривалого або систематичного психологічного насильства в сім`ї, яке вчиняється заінтересованою особою стосовно заявника і ця особа є беззаперечним кривдником, не доводять настання та збільшення загрози насильницьких дій, не доказують існування на момент звернення до суду та надалі ризиків можливого продовження таких дій заінтересованою особою відносно заявника, а також можливої ескалації такого насильства.

При цьому враховується висновок Верховного Суду у цивільній справі № 522/19426/20-ц (провадження № 61-3094св21), постанова від 12 травня 2021 року, в тому, що при відсутності постанови суду про визнання заінтересованої особи винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП та відсутності факту притягнення цієї заінтересованої особи до відповідальності за вчинення домашнього насильства і не набуття ним статусу «кривдника», обов`язково мають бути встановлені інші об`єктивні обставини, якими підтверджуються доводи заявника.

По даній справі таких інших об`єктивних обставин на підтвердження своїх доводів, заявник не зазначила у своїй заяві про видачу обмежувального припису, не підтвердила їх належними доказами та не довела їх у судовому засіданні.

З огляду на встановлене є безпідставними доводи апеляційної скарги заявника в тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги викладені нею у заяві обставини, а наведені нею доводи і докази не були спростовані.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, не ґрунтуються на чинному законодавстві та на законність висновку суду першої інстанції не впливають, про що наведено у даній постанові.

За таких обставин, апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, визначивши характер спірних правовідносин і норми права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про не обґрунтованість та не доведеність вимог заяви ОСОБА_1 , у зв`язку з чим не підлягає до задоволення її апеляційна скарга, а рішення суду першої інстанції не підлягає до скасування, оскільки воно відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун

Повне судове рішення складено 27 червня 2024 року