Справа № 457/454/24
провадження №2/457/132/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 травня 2024 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Василюк Т.В.,

секретар судового засідання Кушнір М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом представника позивача-адвоката Малицького Віталія Казимировича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Представник позивача-адвокат Малицький Віталій Казимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивований тим, що 31.08.2023 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 14 000 доларів США, які зобов`язався повернути, частинами до 31.12.2023 року, або на першу вимогу позивача цілою сумою. На підтвердження передачі позивачем грошових коштів, їх отримання і виникнення зобов`язань за договором позики, відповідач власноручно, в присутності свідка ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1 написав розписку, оригінал якої передав позивачу. У зв`язку з тим, що відповідачем не було дотримано вимог договору позики в частині повернення боргу частинами, позивачем 04.11.2023 року було пред`явлено Відповідачу вимогу про повернення усієї суми боргу протягом 30 днів з дня пред`явлення вимоги, тобто до 05.12.2023 року, про що Відповідач був ознайомлений, оскільки власноручно зробив, у вище вказаній розписці запис й зобов`язався повернути борг у визначений час, тобто до 05.12.2023 року. Однак відповідач, свої зобов`язання згідно договору та вказані ним в борговій розписці строки не виконав. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому гроші, однак відповідач гроші так і не повернув, та перестав виходити із позивачем на зв`язок, уникати особистих зустрічей. Протиправні діяння відповідача позивач сприйняв як вчинення відносно нього кримінального правопорушення, через що 02.02.2024 року звернувся із письмовою заявою до поліції. Під час опитування працівниками ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області відповідач підтвердив свої боргові зобов`язання перед позивачем. 09.02.2024 року ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області за вих. №А-12/ОП/54/0124 позивачу було повідомлено, що в даному випадку підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має, та рекомендовано звертатись до суду в порядку цивільно-правового законодавства. Оскільки відповідачем невиконано свого обов`язку щодо повернення боргу позивач змушений звернутися за захистом порушеного права до суду. У зв`язку з вищенаведеним просить суд стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 14 000 доларів США, як суму боргу за договором позики від 31 серпня 2023 року та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесенні відповідачем судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач у судові засідання не з`явився повторно та не повідомив суду причини своєї неявки, відзиву на позов не подав. Поштові конверти із судовими повістками про виклик до суду, які судом скеровувались відповідачу за місцем його реєстрації повернулися на адресу суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 11 ст. 138 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

За таких підстав відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце судового засідання, оскільки був повідомлений, шляхом оголошенням на офіційному веб-сайті «Судова влада України».

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України та означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляться також у можливості наданій сторонам, визначати умови такого договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли відносини, пов`язані із наданням грошових коштів в борг, за якими ОСОБА_2 , будучи позикодавцем, передав ОСОБА_1 (позичальнику) грошові кошти у розмірі 14 000 доларів США.

На підтвердження отримання 31 серпня 2023 року грошових коштів та зобов`язання їх повернення відповідач ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 розписку, відповідно до якої вказував про своє зобов`язання повернути грошові кошти частинами до 31.12.2023 року, або на першу вимогу позивача цілою сумою протягом 30 днів, що засвідчено підписом боржника /арк. справи 8, 58/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.09.2019 року (справа 604/1038/16-ц) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

В силу положень статті 204 ЦК України договір позики, укладений між сторонами у справі є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.12.2018 року (справа № 466/8648/15-ц), "...за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а факт передачі коштів не може грунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджений лише належними і допустимими доказами (частина друга статті 58, стаття 59 ЦПК України 2004 року)."

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Судом встановлено, що зобов`язання за договором позики від 31 серпня 2023 року сторонами визначено в іноземній валюті, а саме в доларах США, а тому, сума боргу і повинна бути стягнута в доларах США.

Дана позиція суду узгоджується із висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.

Судом встановлено, що між сторонами 31 серпня 2023 року був укладений договір позики на суму 14 000 доларів США. Позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача борг у сумі 14000 доларів США. У матеріалах справи відсутні будь-які докази повернення боргу за договором позики від 31 серпня 2023 року. Враховуючи, що оригінал договору позики знаходиться у позичальника, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 14 000 доларів США.

ОСОБА_1 02.02.2024 року звернувся до ВП № 2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області з заявою по факту повернення грошей в сумі 14 000 доларів США, які він позичив ОСОБА_2 /арк. справи 52/. Дана заява зареєстрована у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за № 384 від 02.02.2024 року. Судом було витребувано у ВП № 2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області матеріали по заяві ОСОБА_1 . В ході перевірки працівникамиВП № 2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області було відібрано пояснення /арк. справи 54-56/ зокрема у ОСОБА_2 відповідно до яких відповідач визнав те, що має повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14 000 доларів США, він не ховається та буде частинами виплачувати даний борг позивачу /арк. справи 56/.

З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості слід задовольнити.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наявність у позивача оригіналу боргового документу свідчить про те, що зобов`язання за ним відповідачем не виконано.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, у встановлений договором строк позика повернута не була, а тому позов про примусове стягнення суми позики підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 5475 грн. 96 коп. грн.

Окрім цього, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК, докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До суду надано договір про надання правової допомоги від 08 березня 2024 року, яким визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару адвоката), додаткову угоду № 1 до розділу 3 договору про надання правової допомоги від 08.03.2024 року (у якій зазначено (найменування наданих послуг), акт надання послуг № 001 від 14 березня 2024 року та прибутковий касовий ордер.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судом повністю задоволено позовні вимоги, тому понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача в сумі 9 400 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 137, 141, 223, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США, як суму боргу за договором позики від 31 серпня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5475 (п`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн. 96 коп. судового збору та 9400 (дев`ять тисяч чотириста) грн., витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте Трускавецьким міським судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 07.06.2024 року.

Суддя: Т. В. Василюк