Справа № 296/5734/24
УХВАЛА

про відмову у відкриттьі провадження в цивільній справі

"25" червня 2024 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Шкиря В.М. ознайомившись з позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мелешко Максима Андрійовича до Комунального підприємства "інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради про відшкодування майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

20.06.2024 представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Мелешко Максим Андрійович звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради про відшкодування майнової шкоди в сумі 61800,00 грн

Вважаю, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивачки, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим за приписами частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є

предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25,26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки -підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Викладене відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі №916/385/19

Під час ознайомлення зі справою встановлено, що 20.01.2015 Корольовським райнним судом м.Житомира (як адміністративним судом) ухвалено постанову якою визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Житомисрької міської ради від 19.06.2013 року № 275 " Про демонтаж металевих конструкцій" в частині включення до переліку металевих конструкцій, які підлягають демонтажу кіоски у кількості чотирьох штук за № № 694, 748, 1271, 1377, які визначені в п.13 Додатку до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.06.2013 року № 275 (справа № 296/1882/14-а) рішення набрало законної сили 31.03.2015)

За матеріалами справи ОСОБА_1 є власником кіоска №1377, який використовувала для здійснення підприємницької діяльності, який було утилізовано відповідачем, чим на думку представника позивача завдано шкоди позивачу на 61800,00 грн

Станом на 21.06.2024 ОСОБА_1 також має статус фізичної особи підприємця про що свідчить відповідь №655415 від 21.06.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Отже, оскільки позивач, як ФОП домігся визнання, що демонтаж її кіоску № НОМЕР_1 є незаконним, проте вказаний кіоск був демонтований та утилізований, чим на думку представника позивача завдано шкоди, та він заявляє вимогу про відшкодування цієї шкоди то відповідно цей спір необхідно розглядати за правилами господарського судочинства.

За приписами п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись п.1,5 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі №296/5734/24 за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мелешко Максима Андрійовича до Комунального підприємства "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради про відшкодування майнової шкоди.

Роз`яснити, що розгляд справи за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мелешко Максима Андрійовича до Комунального підприємства "Інспекція з благоустрою м.Житомира" Житомирської міської ради віднесено до господарської юрисдикції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту цієї ухвали.

Ухвалу складено та підписано суддею 21.06.2024

Суддя В. М. Шкиря