Ульяновський районний суд Кіровоградської області
Справа № 402/350/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2024 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої-судді Терновенко А. В.

секретаря- Рудь Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Благовіщенське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Благовіщенської міської ради про

визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

До Ульяновського районного суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок звернулася ОСОБА_1 , яка на підтвердження вимог зазначила наступне.«25» жовтня 1991 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір житлового будинку загальною площею 41,68 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір був нотаріально посвідчений секретарем виконавчого комітету Новоселицької сільської ради народних депутатів Ульяновського району Кіровоградської області 18.02.1993р. (зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під №12). Однак реєстрацію права власності в Ульяновському БТІ не здійснила. Відповідно до архівної довідки виданої КП «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» 29.03.2024р. право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за архівними даними реєстрових книг КП «БМБТІ» станом на 01.01.2013р. належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності виданого 30.10.1989р. на підставі рішення виконкомуУльяновської районної ради №320 від 19.10.1989р.

На даний час Позивач позбавлена можливості реалізувати належне їй право власності на житловий будинок в повному обсязі, оскільки угода нотаріально не посвідчена відповідно до чинного на теперішній час законодавства, та не зареєстроване право власності та даний договір не вважається правовстановлюючим документом на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, проте

посвідчити нотаріально даний договір неможливо, оскільки ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27.11.2000р. виданого Солончаківською сільською радою Очаківського району Миколаївської області.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки на час укладення договору купівлі-продажу (25.10.1991р.), регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинністьна підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, підтвердженням належності житлового будинку певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на житлові будинки, споруди незалежно від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1991 році, для надання йому

оцінки слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (1963р) договір купівлі-продажу жилого будинку

повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Із змісту договору купівлі-продажу від 25 жовтня 1991 року, вбачається, що ОСОБА_2 отримав повністю гроші за житловий будинок від ОСОБА_4 до дня підписання даного договору. Більше того, даний договір був зареєстрований у виконавчому комітеті Новоселицької сільської ради народних депутатів в погосподарській книзі за 1993 рік № 6 від 18.02.1993р. Окрім того, будь-яких суперечок між покупцем і продавцем не було, протизаконних умов угода не містить, проте не була здійснена реєстрація в БТІ. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР,затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 3 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було бов`язковим. А тому фактично ОСОБА_5 набула права власності на житловий будинок загальною площею 41,68 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . З дня укладення договору купівлі-продажу від 25 жовтня 1991 року ОСОБА_5 являється власником придбаного житлового будинку, вільно володіє ним і користується. Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами загальною площею 41,68 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивачка не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач( його представник) у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечує.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами розгляду провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив,«25» жовтня 1991 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір житлового будинку загальною площею 41,68 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір був нотаріально посвідчений секретарем виконавчого комітету Новоселицької сільської ради народних депутатів Ульяновського району Кіровоградської області 18.02.1993р. (зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під №12). Однак реєстрацію права власності в Ульяновському БТІ не здійснила. Відповідно до архівної довідки виданої КП «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» 29.03.2024р. право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за архівними даними реєстрових книг КП «БМБТІ» станом на 01.01.2013р. належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності виданого 30.10.1989р. на підставі рішення виконкомуУльяновської районної ради №320 від 19.10.1989р.

На даний час Позивач позбавлена можливості реалізувати належне їй право власності на житловий будинок в повному обсязі, оскільки угода нотаріально не посвідчена відповідно до чинного на теперішній час законодавства, та не зареєстроване право власності та даний договір не вважається правовстановлюючим документом на нерухоме майно.

Приймаючи рішення, суд керується наступним. Відповідно до ст..657 ЦК України договір купівлі продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, проте посвідчити нотаріально даний договір неможливо, оскільки ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27.11.2000р. виданого Солончаківською сільською радою Очаківського району Миколаївської області.(а.с.11)

Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, підтвердженням належності житлового будинку певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на житлові будинки, споруди незалежно від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1991 році, для надання йому оцінки слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (1963р) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач позовні вимоги визнав та погодився на їх задоволення. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.321,319,328,657 ЦК України, ст.ст.4, 12, 174, 175 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами загальною площею 41,68 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони у справі:

позивач: ОСОБА_1 тел. НОМЕР_3 адреса АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_4

відповідач:Благовіщенська міська рада тел. 24 адреса 26400 Кіровоградська обл., Голованівський р-н, м. Благовіщенське, вул. Промислова, б. 23/54

Суддя: А. В. Терновенко