Номер провадження: 22-ц/813/678/24
Справа № 521/729/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської міської ради у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання факту проживання однією сім`єю, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Шенцевої О.П. 11 листопада 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 в період з січня 2012 року до 19 вересня 2017 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_2 . ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Отримавши від нотаріуса лист із роз`ясненням щодо необхідності підтвердження її проживання однією сім`єю з померлою не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, позивачка звернулась до суду із заявою про встановлення відповідного факту. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року зазначена заява була задоволена, встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 у період з січня 2012 року до моменту смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року було скасовано, роз`яснено заявнику право звернутися до суду із відповідним позовом на загальних підставах.

ОСОБА_1 зазначала, що вона проживала з ОСОБА_2 та її матір`ю ОСОБА_3 , маючи спільне господарство з січня 2012 року однією сім`єю, оскільки останні вже на той час мали похилий вік, проблеми зі здоров`ям, через що потребували постійної допомоги і догляду, не мали родичів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з січня 2012 року по 19 вересня 2017 року.

В апеляційній скарзі представник Одеської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов помилкового висновку про встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 у період з січня 2012 року по 19 вересня 2017 року з посиланням лише на показання свідків, та за відсутності належних та допустимих доказів цього факту.

Сторони про розгляд справи на 09 квітня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник Одеської міської ради.

Сповіщення ОСОБА_1 та її представника здійснено за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Одеської міської ради підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 20 вересня 2017 року.

Листом №5126/02-04 від 06 грудня 2017 року Сьома одеська державна нотаріальна контора повідомила позивачку, що для одержання свідоцтва про право на спадщину до майна ОСОБА_2 їй необхідно надати до нотаріальної контори зокрема документи, що підтверджують родинні відносини з померлою.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю була задоволена. Встановлено факт проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_2 у період з січня 2012 року до моменту смерті ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 березня 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року було скасовано, заяву позивачки залишено без розгляду, роз`яснено ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до суду із відповідним позовом на загальних підставах.

Надаючи правову оцінку наданим доказам та обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1 та 2 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Крім того, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту необхідно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Також пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням предмета та підстав позову у цій справі, суд першої інстанції мав встановити, зокрема такі обставини, чи ОСОБА_1 з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, чи мала позивачка зі спадкодавцем спільні витрати, спільний бюджет, спільні права та обов`язки, тощо, та встановити інші обставини, які підтверджують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона проживала з ОСОБА_2 та її матір`ю ОСОБА_3 , маючи спільне господарство з січня 2012 року однією сім`єю, оскільки останні мали похилий вік, проблеми зі здоров`ям, через що потребували постійної допомоги і догляду, не мали родичів.

На підтвердження вказаного ОСОБА_1 долучено до позову медичну документацію ОСОБА_2 , документи щодо поховання ОСОБА_2 , квитанції щодо сплати комунальних послуг.

Крім того, судом першої інстанції були допитані у якості свідків громадяни ОСОБА_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , які підтверджують факт постійного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 як члена сім`ї з померлою ОСОБА_2 з початку 2010 року і до моменту її смерті, а також факт утримання позивачкою померлої через похилий вік, проблеми із здоров`ям, відсутність родичів у останньої.

Однак, колегія суддів доходить до висновку, що надані ОСОБА_1 докази не доводять факт її проживання з ОСОБА_2 з січня 2012 року однією сім`єю та наявності між ними взаємних прав та обов`язків, виходячи з наступного.

Як вже вказувалось вище, ОСОБА_1 посилалась у позові на те, що вона надавала допомогу та проживала разом із ОСОБА_2 , оскільки остання мала похилий вік, проблеми зі здоров`ям, через що потребувала постійної допомоги і догляду, не мала родичів.

Однак, колегія суддів зазначає, що на момент початку сумісного проживання, про який зазначає ОСОБА_1 - січень 2012 року, ОСОБА_2 виповнилося лише 53 роки, і вказане спростовує доводи позивача про похилий вік спадкодавця.

У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 була встановлена інвалідність, та остання дійсно потребувала сторонньої допомоги у зв`язку із захворюванням.

Надана ОСОБА_1 медична документація стосується періоду 2015-2017 років, і у матеріалах справи відсутні докази того, що станом саме на січень 2012 року у ОСОБА_2 були наявні захворювання, через які остання потребувала постійної допомоги.

Крім того, у медичному висновку від 18 червня 2015 року зазначено, що ОСОБА_2 був встановлений діагноз «Варикозна хвороба нижніх кінцівок», та у даному висновку не зазначено, що такий діагноз потребує обов`язкової сторонньої допомоги.

Також безпідставними є доводи позовної заяви ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не мала родичів, оскільки станом на січень 2012 року ОСОБА_2 проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 . Колегія суддів зазначає, що хоча станом на вказану дату ОСОБА_3 мала вік 73 роки, однак, у матеріалах справи відсутні належні докази того, що остання мала проблеми зі здоров`ям та також потребувала допомоги з боку сторонньої особи.

Колегія суддів приймає до уваги той факт, що у паспорті ОСОБА_2 є відмітка про реєстрацію 09 січня 1993 року шлюбу із гр. ОСОБА_7 (а.с. 90).

Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.164 зворот-165)

При цьому, ані у матеріалах спадкової справи, ані у матеріалах цивільної справи не містяться відомості про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Не підтвердженими жодним письмовим доказом є також доводи позовної заяви ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги спадкодавцю.

Надані ОСОБА_1 копії платіжних квитанцій про сплату комунальних платежів за квартиру АДРЕСА_1 не є підтвердженням заявлених позовних вимог, оскільки в усіх квитанціях зазначений єдиний платник - ОСОБА_3 (а.с.119-154).

Доказів сплати комунальних послуг позивачем матеріали справи не містять.

Показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони у повному обсязі спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи та, крім того, показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання осіб однією сім`єю, за умови відсутності доказів інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено наявність спільних витрат у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ведення ними спільного бюджету, наявність спільного харчування, фактів купівлі майна для спільного користування, несення витрат на ремонт нерухомого майна та ін., тобто, недоведеними є обов`язкові підстави для визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 членами однієї сім`ї, що, у свою чергу, є обов`язковим для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України.

Вказані обставини суд першої інстанції не встановив, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність доводів позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, а подані ОСОБА_1 докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків, тощо, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні необґрунтовано послався на положення ст. 64ЖК УРСР, які не регулюють спірні правовідносини та не можуть бути застосовані при встановленні факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2021 року, та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , з наведених вище підстав.

Крім того, на підставі положень ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 1261,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2021 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання факту проживання однією сім`єю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Одеської міської ради () судові витрати в сумі 1261,20 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 01 травня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе