Житомирський апеляційний суд
Справа №760/9144/24 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №760/9144/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Барановським Ігорем Івановичем,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 липня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. в м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (надалі ТзОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача станом на 20 березня 2024 року заборгованість за кредитним договором від 13 лютого 2023 року №1155-1383 у сумі 63 500 грн, яка складається із: 13 300 грн - заборгованості за тілом кредиту; 50 200 грн - заборгованості за процентами.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 13 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 укладений договір про відкриття кредитної лінії №1155-1383, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 13 300 грн строком на 300 календарних днів (дата повернення кредиту 09 грудня 2023 року), базовий період 14 календарних днів, комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту, знижена процентна ставка 1,20% у день, стандартна процентна ставка 1,50% у день. Оскільки відповідач порушив умови договору, то станом на 20 березня 2024 року має місце заборгованість за кредитним договором у сумі 71 586,40 грн, з яких: 13 300 грн - сума заборгованості за кредитом та 58 286,40 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Застосовуючи програму лояльності, до стягнення підлягає заборгованість за процентами сумі 50 200 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 липня 2024 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором від 13 лютого 2023 року №1155-1383 у сумі 63 500 грн, а також 2 422 грн судових витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 через адвоката Барановського І.І. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що позивач в порушення норм ЗУ «Про споживче кредитування» не надіслав відповідачу примірник договору про споживчий кредит та додатки до нього на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не зареєстрована за відповідачем, її не існувало та не існує. Позивач не надав доказів, що електронна пошта, яка вказана у кредитному договорі, належить відповідачу, що саме відповідач поставив у договорі електронний цифровий підпис одноразовим ідентифікатором: А7980, без його присутності, що суперечить нормам частини другої ст.22 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Наполягає на тому, що договір не укладений у зв`язку з відсутністю погодження істотних умов, а відповідач грошових коштів не отримував. Вказує, що стягнуті 63 500 грн замість 13 300 грн з 15% простроченого платежу та з неустойкою у розмірі половини суми нібито отриманого кредиту суперечать нормам законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилається на те, що кредитний договір від 13 лютого 2023 року №1155-1383 у відповідності до норм частини першої ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач попередньо ознайомився з договором та правилами надання споживчих кредитів, паспортом споживчого кредиту, інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором від 13 лютого 2023 року №1155-1383 (графік платежів за договором), які складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови. Відповідно до п.4.12 кредитного договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти, визначені у договорі, жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився із ними. Відповідно до розрахунку заборгованості неустойка (штраф) стосовно ОСОБА_1 не нараховувалися. Вказує, що з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, в ньому зазначений основний борг, нараховані проценти, сума платежу внесена відповідачем та залишок нарахованих непогашених процентів. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами договору. На підтвердження належного підписання договору, позивачем надається моніторинг дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі, що також підтверджує факт надсилання позивачем примірнику кредитного договору та додатків до нього відповідачу. Логін та пароль в інтернет-банкінгу були відомі виключно відповідачу, який здійснив верифікацію шляхом передання та отриманням позивачем персональних даних з метою укладення договору. За таких обставин, ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 13 лютого 2023 ро №1155-1383 у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного договору на зазначений ним картковий рахунок.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 13 лютого 2023 року між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 укладений договір про відкриття кредитної лінії №1155-1383, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 13 300 грн строком на 300 календарних днів, базовий період 14 календарних днів, комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту, знижена відсоткова ставка 1,20% у день, стандартна відсоткова ставка 1,50% у день.

Приймаючи до уваги порушення відповідачем умов договору, станом на 20 березня 2024 року утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 63 500 грн, з яких: 13 300 грн - заборгованості за тілом кредиту та 50 200 грн - заборгованість за процентами, з урахуванням програми лояльності.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутних послуг кредитодавцем i третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, i це роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно частини першої цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, частини першої ст.3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору в розділі «Підписи сторін».

Також приписами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п.7 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 6 частини першої ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Матеріали справи містять докази про зарахування на рахунок відповідача, який ним був особисто внесений до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора, коштів в розмірі 13 300 грн за договором від 13 лютого 2023 року №1155-1383 (повідомлення про проведення успішної операції).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.

За змістом частини першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини першої ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19.

Згідно з частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу частини першої ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Із урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вказаного вище договору про відкриття кредитної лінії №1155-1383 між відповідачем та ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а доводи апеляційній скарзі щодо не підписання кредитного договору та не отримання кредиту є безпідставними.

За приписами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 виснувано, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів на спростування презумпції правомірності договору про відкриття кредитної лінії. Зазначений договір недійсним у судовому порядку не визнано.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша ст.599 ЦК України).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою процентів за користування кредитом у межах визначеного сторонами строку кредитування.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії від 13 лютого 2023 року №1155-1383, а тому з нього на користь ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» слід стягнути заборгованість за наданим тілом кредиту.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною першою ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини другої ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до п.4.6 договору про відкриття кредитної лінії, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму виданого кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дня фактичного повернення всієї суми кредиту за ставкою 1,50% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку дії договору, за виключення строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою.

Згідно з пунктом 4.9 цього договору строк кредитування, тобто строк на якій надається кредит, становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту. Дата повернення, виплати кредиту- 09 грудня 2023 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного його виконання.

Пункт 4.11 договору передбачає, що орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 63 175 грн та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту та проценти за користування кредитом.

За таких обставин, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт підписання останнім кредитного договору від 13 лютого 2023 року №1155-1383, укладення правочину, отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на визначений ним рахунок та користування кредитом, а тому у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань наявні підстави для стягнення заборгованості не лише за тілом кредиту, а й нарахованих позивачем процентів, що у межах заявлених вимог становить суму 63 500 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 13 300 грн та заборгованості за процентами -50 200 грн.

Позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеним та обґрунтованим належними доказами у справі.

Суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки з установлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Суд першої інстанції правильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором. Цей розмір відповідачем не спростований.

Посилання скаржника на практику Верховного Суду, викладену в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, щодо нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання із застосуванням ст.625 та ст.1048 ЦК України є помилковими, оскільки правова позиція у вказаній постанові викладена за інших фактичних обставин.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне нарахування 15% простроченого платежу та неустойки у розмірі половини суми нібито отриманого кредиту, колегія суддів їх відхиляє на підставі обізнаності погодження сторонами умов договору, якими передбачена стандартна процентна ставка на рівні 1,50% (п. 4.6 договору про відкриття кредитної лінії), а такої неустойки умови договору не містять та неустойка (штраф або пеня) не є складовою заборгованості, яка заявлена до стягнення.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не змінюють та додаткового правового обґрунтування, з огляду на викладене вище, не потребують. Підсумовуючи викладене, рішення суду першої інстанції залишається без змін, оскільки ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Барановським Ігорем Івановичем, залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: