П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року місто Київ

справа № 752/24128/23

провадження №22-ц/824/10435/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «Українські фінансові операції»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кожем`яченком Володимиром Володимировичем,

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 2 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Українські фінансові операції», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Мельник Роман Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Українські фінансові операції», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 117114 від 30 грудня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 заборгованість за споживчим кредитним договором № 137256 від 7 червня 2018 року, у розмірі 25127,24 грн.

Позов обґрунтовано тим, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням норм законодавства, зокрема, ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» та постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, а саме: оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, однак нотаріус не врахував, що вчинення виконавчого напису було можливо лише на підставі оригіналу нотаріального посвідченого договору; сума заборгованості не є безспірною, проте нотаріус не перевірив безспірність вимог стягувача; приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення стягувачем та отримання боржником повідомлень щодо наявності заборгованості за кредитним договором та вимог про виконання зобов`язань за цим договором; кредитний договір від 7 червня 2018 року, який був укладений між первісним кредитором ТОВ «ТОП Кредит» та позивачем, був укладений за допомого дистанційних засобів та нотаріально не посвідчувався.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 2 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №117114 від 30 грудня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кожем`яченко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 2 квітня 2024 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивача, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача ТОВ " Українські фінансові операції на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн..

Зазначає про порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Висновок суду є необґрунтованим та суперечить правовим висновкам Верховного Суду викладених у постанові ВС/КАС від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 та згідно яких, у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою осягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023 року, у справі №152/849/21 - подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою(правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Щодо відсутності детального опису здійснених адвокатом витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, на виконання положень ч.4 ст. 137 ЦПК України, то за змістом цієї правової норми вона запроваджена «для визначення розміру витрат», тоді як сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу на зазначене уваги не звернув та безпідставно відмовив у стягненні витрат понесених позивачем.

Учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвоката Кожем`яченко В.В. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, підтримавши доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кожем`яченко В.В., відповідач ТОВ «Українські фінансові операції» та треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Мельник Р.І. повідомлені шляхом направлення судових повідомлень до електронних кабінетів учасників, через підсистему "Електронний суд", що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року (а.с.127,128,129,130).

Зважаючи на зміст апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кожем`яченко В.В. та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції представника позивача в апеляційній скарзі та відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасника справи, явка якого до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутність адвоката Кожем`яченко В.В., який не з`явився в судове засідання.

Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, то датою рішення є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кожем`яченко В.В. оскаржує рішення суду першої інстанції в частині щодо витрат на правничу допомогу, які позивач поніс в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а саме щодо витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Установлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 2 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №117114 від 30 грудня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С.

Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представництво інтересів ОСОБА_1 здійснювалось адвокатом Кожем`яченко В.В. на підставі договору про надання правової/правничої допомоги № 206/23-Ц від 31 жовтня 2023 року, ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1670229.

Як убачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2023 року між адвокатом Кожем`яченко В.В. та ОСОБА_1 укладений договір про надання правової/правничої допомоги адвоката, за умовами якого адвокат зобов`язався за завданням клієнта надавати йому правову допомогу, а клієнт зобов`язався оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору. Метою договору (зокрема, а не виключно) є бажання клієнта в судовому порядку визнати виконавчий напис нотаріуса № 117114 від 30 грудня 2020 року, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., таким, що не підлягає виконанню та подальшого закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, на підставі п.5 ч.1 ст. 39 Закону України " Про виконавче провадження", зняття всіх арештів та обмежень пов`язаних з примусовим виконанням, видалення відомостей клієнта з Єдиного реєстру боржників (розділ 1 договору).

Гонорар - форма винагороди адвоката за надання послуг, передбачених цим договором. Розмір гонорару та порядок оплати визначаються сторонами. Винагорода адвоката за надання правової допомоги (гонорар) визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Сплата гонорару залежить від досягнення адвокатом позитивного результату. За надання правової (правничої) допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату фінансову суму гонорару в розмірі 15 000 грн. Гонорар не може бути меншим фіксованого розміру гонорару, який встановлюється сторонами. Зафіксована у договорі сума гонорару адвоката не змінюється через збільшення обсягів витраченого часу адвоката. Гонорар сплачується клієнтом на протязі 30 діб після закінчення виконавчого провадження на підставі відповідного рішення суду про визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (розділ 3 договору).

Факт надання передбачених цим договором послуг підтверджується: наявністю відповідного рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; Закону України " Про виконавче провадження" (визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню); відсутністю (видалення) відомостей про клієнта, по даному виконавчому провадженню в Єдиному реєстрі боржників (п.4.1 розділу 4 договору). Послуги адвоката передбачені цим договором, вважаються прийняті клієнтом беззаперечно, при наявності підтвердження передбаченого п.4.1. ( розділ 4).

В описі надаваємих послуг до договору про надання правової/ правничої допомоги №206/23-Ц від 31 жовтня 2023 року сторони узгодили мінімальний об`єм надаваємих послуг виконавцем, згідно договору, а саме: надання первинної консультації клієнту; обговорення механізмів і процедур судового захисту прав клієнта; ознайомлення з документами наданими клієнтом; перевірка та пошук інформації в електронних базах та реєстрах щодо особи клієнта з метою формування доказової бази; направлення адвокатського запиту про надання інформації та копії документів, формування доказової бази (у разі необхідності); формування доказової бази; підготовка позовної заяви до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню; підготовка копій необхідних документів, які додаються до позовної заяви, та надсилання всіх документів до суду; моніторинг судової справи та реєстру судових рішень (необмежено); участь в судовому засіданні (у разі необхідності); підготовка та направлення процесуальних документів пов`язаних з розглядом справи (клопотання, відзив, відповідь на відзив, заперечення, пояснення, інші заяви з процесуальних питань) (у разі необхідності); отримання відповідного судового рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає/ виконанню. Підготовка апеляційної скарги на рішення/ухвалу суду (у разі необхідності); підготовка та направлення до державного/приватного виконавця відповідної заяви про закінчення виконавчого провадження на підставі п.5 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню); оскарження дії або бездіяльності державного приватного виконавця та інших посадових осіб виконавчої служби (у разі необхідності); отримання постанови державного /приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження; перевірка припинення заходів примусового виконання, щодо особи клієнта; інформування клієнта про хід і результати виконання доручення (необмежено).

Відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу. Сам по собі ордер на надання правової допомоги та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, без наявних інших доказів, не є належним та достатнім підтвердженням понесених позивачем витрат у розмірі 15 000 грн.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції, викладеним в мотивувальній частині рішення, повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу з відповідача, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, провадження № 61-1970св21, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20, провадження № 61-7641св21.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Ураховуючи, що сторони договору визначили вартість послуг, необхідних для надання правничої допомоги у розмірі 15 000 грн., то відмова суду першої інстанції у відшкодуванні цих витрат з тих підстав, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу, є безпідставними виходячи з наступного.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).

За відсутності клопотання про зменшення витрат з боку відповідача, колегія суддів вважає, що у даному випадку застосуванню підлягає ч.3 ст. 141 ЦПК України, якою визначені критерії, які застосовуються судом незалежно від клопотання іншої сторони.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній, не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн. не відповідає критеріям обґрунтованості та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва (подання позову та заяв про рух справи).

З огляду на вказане, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, обсяг наданих заявнику послуг (подання позову до суду), колегія суддів дійшла висновку, що стягненню на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 3 000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кожем`яченком Володимиром Володимировичем, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 2 квітня 2024 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу (викладене в мотивувальній частині рішення) скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 3000 (три тисячі) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус