Справа № 372/4668/23
Провадження № 2-274/24
ухвала

Іменем України

28 березня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Сташків Т.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ленди С.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3 ) до ОСОБА_2 (далі відповідач ОСОБА_2 ), третя особа: Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому позивач просить скасувати арешт на належну позивачу частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у серпні 2023 року позивач вирішив відчужити належну йому частку квартири, однак, приватний нотаріус відмовила йому у вчиненні правочину, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. Так, на примусовому виконанні Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області перебував виконавчий лист від 26.04.2010 № 2-343/10, на підставі якого 04.06.2010 року відкрито виконавче провадження № 10947264, у рамках якого накладено арешт на належну позивачу 1/4 частку квартири. Позивач зазначив, що про накладення арешту на належну йому частку у спільній частковій власності йому стало відомо 03.08.2023 року, коли він отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії. Про існування судового рішення позивачу відомо не було, до органу державної виконавчої служби його не викликали та повідомлення про набуття статусу боржника він не отримував.

07.08.2023 року позивач звернувся до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та зняття арешту з майна, однак, листом від 10.08.2023 року позивача повідомлено про те, що відомості про накладення арешту на майно ОСОБА_4 відсутні, оскільки виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки, після чого знищуються, а тому надати інформацію не має можливості.

Оскільки в Обухівському ВДВС в Обухівському районі Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) відомості про накладення арешту на належне позивачу майно відсутні у зв`язку з знищенням виконавчих проваджень за терміном зберігання, позивач вважає, що арешт на його майно накладено безпідставно та просить суд захистити його порушене право на розпорядження власністю шляхом ухвалення рішення про скасування арешту на майно.

19.02.2024 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Також, у клопотанні зазначив, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30.03.2010 року у цивільній справі № 2-343/10 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 100 362 грн. 50 коп. Твердження позивача про те, що йому було невідомо про рішення суду вважає таким, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_3 особисто брав участь у розгляді справи, визнавши позовні вимоги. Таким чином, оскільки арешт майна накладено в рамках виконавчого провадження № 19847264, у якому ОСОБА_3 був стороною виконавчого провадження, останній як боржник, у разі незгоди з арештом, який накладено державним виконавцем під час примусового виконання рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту та бути позивачем.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 адвокат Старов В.Ю. заперечив щодо задоволення клопотання про закриття провадження у справі, посилаючи на те, що виконавче провадження завершено та знищене, відомості про накладення арешту відсутні.

Представник третьої особи Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши думку сторін, дослідивши клопотання та матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_3 вбачається, що позивач просить скасувати арешт на належну йому частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30.03.2010 року у цивільній справі № 2-343/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу 99 250 грн. 00 коп. та 1 112 грн. 50 коп. судових витрат, а всього стягнуто 100 362 грн. 50 коп.

На примусовому виконанні Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче № 19847264 з примусового виконання виконавчого листа від 26.04.2010 року № 2-343/10 про стягнення ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу 99 250 грн. 00 коп. та 1 112 грн. 50 коп. судових витрат, а всього 100 362 грн. 50 коп.

04.06.2010 року головним державним виконавцем Босенко Л.С. винесено постанову про відкриття вищевказаного виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, тобто ОСОБА_3

03.12.2010 року старшим державним виконавцем Босенко Л.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,

у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише

з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців

у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється

у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття

з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Суд встановив, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, у зв`язку із чим законом в цьому випадку для сторони виконавчого провадження передбачений інший (не позовний) спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України, а саме ст. 447 ЦПК України шляхом звернення із відповідною скаргою.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 29 липня 2020 року в справі № 161/3171/19, від 20 січня 2021 року в справі № 157/298/19, від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Враховуючи викладене, клопотання відповідача підлягає задоволенню, а провадженні у даній справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 255, 263, 353, 447 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі, - задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту, - закрити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя : Т.Г. Сташків