Справа № 441/1950/23 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/811/2189/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м.Львів

Справа № 441/1950/23

Провадження № 22-ц/811/2189/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Салата Я.І.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Городоцького районного суду Львівської області, ухвалене у м. Городку 13 червня 2024 року у складі судді Ференц О.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням,-

встановив:

30 березня 2021 року ОСОБА_2 в межах кримінального провадження № 0000425 звернувся до суду позовом до ОСОБА_3 , ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року призначено новий судовий розгляд цивільного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова група «ТАС» у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_2 в обґрунтування позову посилається на те, що 26 жовтня 2020 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Opel Vivaro», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення із автомобілем марки «Skoda Octavia Tour», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його (позивача) керуванням. Внаслідок ДТП він (позивач) отримав тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Зазначає, що він ( ОСОБА_2 ) перебував на стаціонарному лікуванні з 30 жовтня по 27 листопада 2020 року. З консультативного заключення Медичного навчального центру «Твоє здоров`я» від 31 грудня 2020 року вбачається, що в нього (позивача) наявні опорно-рухові розлади, порушення функцій ходи, рекомендовано лікувальну фізкультуру, мікроелектростимуляцію. У виписці з медичного центру Innovo Adult описано його ( ОСОБА_2 ) фізіологічний стан та рекомендації до лікування. Стверджує, що загальна сума витрат на лікування становить 167 833, 84 грн., що підтверджено квитанціями. Вказує, що цивільна відповідальність ОСОБА_3 застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Серії АР № 7428459 від 27 червня 2020 року в АТ «Страхова група «ТАС». Згідно із п.4 Полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 260 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну, - 130 000 грн. Відповідно до ст.ст.9, 22-31, 35-36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Просить позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 89 657, 03 грн. Вирішено питання судових витрат. У решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржує ПАТ «Страхова група «ТАС». Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування, пов`язаного із лікуванням ОСОБА_2 , в розмірі 39 485, 05 грн. та моральної шкоди в ромірі 1 974, 25 грн. Посилається на та, що згідно із ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана із лікуванням потерпілого, шкода, пов`язана із тимчасовою втратою працездатності потерпілим, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілого, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа, зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п.22.1 ст.22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах суми страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із п.24.1 ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, повязані із доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначає, що витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламенту виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Вказує, що позивачем не надано суду виписки з історій хвороб, де зазначено про призначення лікарських препаратів позивачу, що унеможливлює проведення детального розрахунку обґрунтованих та документально підтверджених витрат на лікування, тобто немає жодних медичних документів, які б свідчили про те, що придбані лікарські засоби застосовувалися позивачем в період лікування. Стверджує, що копії фіскальних чеків можуть підтверджувати факт придбання лікарських засобів, однак необхідність їх призначення в період лікування визначає лікар, зазначаючи про це у відповідному медичному документі. Вважає обґрунтованим та документально підтвердженим розмір за лікування позивача 39 485,05 грн., а також 1 974, 25 грн. моральної шкоди, всього: 41 459, 30 грн. Зазначає, що квитанції, які долучені до матеріалів справи позивачем, підтверджують придбання ліків, однак відсутня медична документація, яка б містила відповідні призначення таких лікарських засобів, на окремих чеках відсутня дата, придбання таких засобів як маска, пакети, рушники, серветки, мінеральна вода, бахіли, халат хірурга, телефон та аксесуари до нього, а також оплата благодійного внеску є необґрунтованими витратами, окремі квитанції неякісні і їх неможливо ідентифікувати.

З аслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 82 цього Кодексу передбачено, зокрема, що вирок суду в кримінальному провадженні який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що вироком Городоцького районного суду Львівської області від 17 травня 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на один рік.

Вироком встановлено, що ОСОБА_3 26 жовтня 2020 року, керуючи автомобілем «Opel Vivaro», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п.1.2, 11.3 ПДР України, провив неуважність до дорожньої обстановки та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, що призвело до ДТП, а саме: зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia Tour», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . У цій ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС» згідно полісу № АР 7428459, страховий ліміт - 260 000 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, 130 000 грн. - за шкоду, заподіяну майну.

З виписок із медичної картки ОСОБА_2 вбачається, що він знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП КЛШМД м. Львова з 30 жовтня по 27 листопада 2020 року; 9 листопада 2020 року позивачу проведено операційне втручання.

Згідно медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_2 КНП «Городоцька Центральна лікарня» позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з 26 по 30 вересня 2020 року, надалі його переведено на лікування у Львівську лікарню швидкої допомоги. В період лікування застосовані медичні препарати, які придбані за власні кошти позивача.

Відповідно до медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_2 КНП КЛШМД м. Львова позивач з 30 жовтня до 27 листопада 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП КЛШМД м. Львова, де в процесу лікування він проходив різного роду обстеження. У медичних документах описано медичні препарати, які застосовувалися для лікування, анестезії та догляду.

На підтвердження купівлі ліків та медичних препаратів, а також надання платних медичних послуг позивачем надано суду квитанції з 27 жовтня 2020 року до 25 січня 2021 року на загальну суму 121 990, 08 грн.

Оскаржуване рішення мотивовано наступним.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. ст. 11, 22, 23, 509, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним і повним відшкодуванням потерпілому шкоди особою, яка завдала шкоду та зобов`язана її компенсувати. Сторонами деліктного зобов`язання, за загальним правилом, виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка її завдала, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страховий сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст.23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода ( в тому числі моральна), зокрема, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Згідно із постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс/18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавала шкоди замість останнього.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/1547/15-ц, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Додаткоово апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. У разі випадкового заподіяння шкоди, тобто коли зіткнення транспортних засобів є наслідком випадкового збігу обставин, збитки несе потерпілий, оскільки відсутні правові підстави для покладання відповідальності на іншу сторону.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відносини страхування регулюються главою 67 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійсні відносини сторін на підставі наданих доказів. Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року.

Головуючий_-_____________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк