ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 948/1362/23 Провадження № 2/636/137/24
01 квітня 2024 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Карімова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Ухвалою судді Машівського районного суду Полтавської області Шинкарчук Я.А. від 22 травня 2023 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю на розгляд Чугуївському міському суду Харківської області, до якого справа надійшла 29.06.2023 року.
Ухвалою судді Чугуївському міському суду Харківської області від 10 липня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження.
04.09.2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в якому відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що 06.07.2018 року між нею та АТ «Креді Агріколь Банк» не було укладено кредитний договір №4/1896068,умови, на яких начебто було надано кредит, їй не були відомі, банк не надав ОСОБА_1 грошові кошти шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний рахунок позичальника. Вона сплачувала кошти на рахунок банку після того, як останній погрожував життю і здоров`ю їй та її родині - вносилися платежі та сплачувалися проценти. Велику частину сплачених коштів банк зарахував на оплату незаконної комісії. Надані позивачем до своєї заяви виписки повністю спростовують наявність боргу ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Відповідачка посилається й на те, що позивачем не надано достовірних доказів укладення з АТ «Креді Агріколь Банк» договору відступлення прав вимоги. Відповідачка вважає, що розрахунки позивача є надмірно великими та необґрунтованими, адже не зазначено за який період проведено розрахунок заборгованості, також зазначає, що позивачем не враховано, що нарахування відсотків припиняється після направлення вимоги щодо дострокового повернення кредиту. Відповідачка вважає, що встановлена в кредитному договорі в пункті 1.3.2 комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, є незаконною, оскільки включає в собі послуги, які повинні надаватися безкоштовно та протирічать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та судовій практиці з цього питання.
14.09.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надало до суду відповідь на відзив, в якому зазначило, що до позовної заяви надані всі докази на підтвердження факту укладення договору про відступлення прав вимоги № 3- 2021 від 16.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та АТ «Креді Агріколь Банк», а також направлення на адресу відповідачки досудової вимоги. На порушення вимог п.1 ч.5 ст. 178 ЦПК України ОСОБА_1 не додані докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються її заперечення, якщо такі докази не надані позивачем. Зазначене відповідачкою у своєму відзиві на позов не підтверджене ніякими доказами.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяви, в яких просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. На підставі вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, ухваливши заочне рішення та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно додатку №1 до комплексного договору №4/1896068 від 06.07.2018 року визначено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. графік платежів по кредиту, ануїтет). Договір та додаток до нього підписані позичальником, і ОСОБА_1 не оспорювала свої підписи в установленому законом порядку (а.с. 7-9).
Тому посилання ОСОБА_1 у своєму відзиві на позовну заяву на те, що поміж нею та АТ «Креді Агріколь Банк» не було укладено кредитний договір №4/1896068, умови, на яких начебто було надано кредит, їй не були відомі, банк не надав ОСОБА_1 грошові кошти шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний рахунок позичальника, суд вважає безпідставними. Крім того, відповідачка зазначала у відзиві про сплату нею коштів на рахунок банку.
16 грудня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» ( новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 3- 2021, за умовами якого право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за комплексним договором №4/1896068 від 06.07.2018 стосовно позичальника ОСОБА_1 , які належали AT «Креді Агріколь Банк» перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Зазначене підтверджується копією вказаного договору про відступлення права вимоги та витягом з додатку №1 до договору № 3-2021 від 16.12.2021 (Реєстр прав вимоги №2), копіями платіжних доручень про сплату ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» вартості прав вимоги згідно додатку №1 до договору відступлення права вимоги. (а.с. а.с. 43-51).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статей 526, 530, 610, частини 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За правилами частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Положенням частини 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Матеріали справи свідчать про те, що між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 при укладенні комплексного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.
Твердження ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву стосовно того, що позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4/1896068 від 06.07.2018 року, суд вважає безпідставними, оскільки розрахунок заборгованості по кредитному договору, наданий позивачем, підтверджується виписками по особовому рахунку ОСОБА_1 , а остання не надала до суду докази щодо спростування вказаного розміру заборгованості. (а.с. 18-42). Тому посилання відповідачки й на застосування до виниклих правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, також є безпідставними.
Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку про те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, надані позивачем виписки АТ «Креді Агріколь Банк» за картковим рахунком ОСОБА_1 , підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідачки.
Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір було укладено на підставі вільного волевиявлення ОСОБА_1 . На підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування ОСОБА_1 поставила свій підпис у кредитному договорі, тим самим підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, наданого згідно з обраними умовами кредитування, та
сплачувала згідно графіку платежів кошти на погашення кредиту, нарахованих процентів та комісії. Таким чином, відповідачка була обізнана про всі умови кредитного договору та прийняла їх як справедливі та прийнятні для себе, та не зверталась до банку із заявами або скаргами щодо зміни умов кредитування та не пред`являла вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним.
Стосовно стягнення з відповідачки заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредиту в сумі 842,03 грн. та простроченої комісії в сумі 19 366,69 грн. суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначені правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, суд відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Як зазначено вище суд установив, що 06.07.2018 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір №4/1896068, пунктом 1.3.2 якого передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту. Між тим ні в тексті договору, ні в додатку № 1 до цього договору (графіку ануїтетних платежів) не зазначено за які саме послуги сплачується комісія.
До позовної заяви додано підписаний відповідачкою паспорт споживчого кредиту ( інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) із зазначенням щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, де зазначений примірний перелік додаткових та супутніх банківських послуг, за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (а.с.10 зворот). Однак даних про те, що при укладенні комплексного договору №4/1896068 від 06.07.2018 з ОСОБА_1 , банк погодив ці умови зі споживачем, матеріали справи не містять.
Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги, перелік яких відсутній у комплексному договорі, а отримання інформації щодо кредиту безоплатна відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», вказаний пункт кредитного договору є несправедливим.
Вказане відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19.
Положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №708/195/19.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредиту в сумі 842,03 грн. та простроченої комісії в сумі 19 366,69 грн. необхідно відмовити за безпідставністю.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн.
Керуючись ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 133, 137, 141,223, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимогиТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 11 квітня 2024 року.
Відповідачка : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя І.В. Карімов