Справа № 761/9997/20
Провадження № 2/761/208/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі судового засідання Дем"янчук С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника 3-ї особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" до ОСОБА_4 , 3-я особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив виселити відповідачку та її неповнолітніх дітей з нежитлового приміщення площею 19,4 м.кв., що розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Позов обгрунтовує тим, що будинок АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади в м. Києві. На підставі п. 4.4. розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 " Про питання організації управління районами в місті Києві ", додатку № 3 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 № 121 "Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень" розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 лютого 2011 № 80 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція", будинок АДРЕСА_1 закріплено за КП "Керуюча дирекція" на праві господарського відання.

Зазначає, що позивач є балансоутримувачем комунальної власності Шевченківського району м. Києва в частині переданого йому майна та згідно своїх статутних положень відповідає за збереження та належне використання житлового фонду. Вказує, що нежитлове приміщення площею 19,4 м.кв. розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , перебуває на балансі позивача та є допоміжним приміщенням будинку. Зазначене нежитлове приміщення відноситься до категорії допоміжних приміщень спільного користування і призначено для обслуговування його мешканців, які повинні мати без перешкодний доступ до нього. Крім того, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні) призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, є неподільними і не можуть бути виділеними в натурі, передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Зазначає, що відповідачка ОСОБА_4 працювала на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями Виробничо-обслуговуючого підрозділу "Сирець", на обслуговуванні якого, в тому числі, перебуває і зазначений будинок. Користуючись нагодою та посадовим статусом, маючи доступ до вказаного нежитлового приміщення, без отримання дозвільних документів, здійснила перепланування нежитлового приміщення (місць загального користування) та облаштувала його під житло де проживає разом з дітьми ОСОБА_5 , 2002 року народження та ОСОБА_6 , 2009 року народження. Внаслідок незаконних дій відповідачки, а саме самовільного переобладнання та зайняття нежитлового приміщення, доступ до нього у обслуговуючої організації та балансоутримувача КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" відсутній, у зв"язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2020матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Рибаку М.А.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2020 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання ( Рибак М.А. ).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В..

27.10.2020 відповідачкою було подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, відповідачка є матір"ю п"ятьох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказує, що відповідачку було позбавлено батьківських прав щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном яких призначено матір відповідачки. Однак, фактично дітей у відповідачки ніхто не відбирав, вони проживають разом з нею, знаходяться на її утриманні, а матір відповідачки допомагає їй з вихованням дітей. Зазначає, що дітей виховує самостійно, в шлюбі не перебуває, власного нерухомого майна не має. Вказує, що з 1994 працює в КП "ЖЕД "Сирець" на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями. 21.03.2008 Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією відповідачці була надана кімната № 150/1, жилою площею 10,7 кв.м., в квартрі АДРЕСА_3 , якою остання користується на підставі ордеру № 3936 від 21.03.2008. Площа для проживання родини відповідачки в даній кімнаті замала. В 2015 відповідачка зверталась до ТОВ "Комфортна Вежа", виробничо-обслуговуючого підрозділу "Сирець", з проханням надати більшу площу для розміщення відповідачки в ній разом з дітьми. Проте, відповідачка отримала відмову в отриманні кімнати більшої площі. Вказує, що в комунальному будинку, в якому вона проживає, є наявні незаселені та необладнані кімнати. Зазначає, що в 2019 році, обговоривши дану ситуацію з іншими мешканцями будинку, відповідачка зайняла іншу кімнату площею 19,5 кв.м., зробила в ній ремонт, поставила три ліжка, щоб діти могли комфортно спати та проживати. Зайнята відповідачкою кімната попередньо мала призначення душової, проте не функціонувала та не була ніким зайнята, тим падче інші мешканці не були проти, щоб відповідачка переобладнала душову кімнату та розмістила там своїх малолітніх дітей. Крім того, відповідачка витратила вагому суму, щоб облаштувати самовільно зайняту кімнату. Житла, яке б належило відповідачці на праві власності, ні вона, ні члени її сім"ї не мають.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові, з урахуванням подальших уточнень, підстав.

Представник відповідачки проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, просив відмовити.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Вислухавши представників учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є власником будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач є балансоутримувачем (управителем) зазначеного приміщення на підставі розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» будинок АДРЕСА_1 закріплено за КП «Керуюча дирекція» на праві господарського відання. Предметом господарської діяльності позивача для реалізації мети підприємства є, зокрема, господарська діяльність, спрямована на утримання житлових, нежитлових (будинків, споруд, гуртожитків територіальної громади міста Київ та їх прибудинкових територій за рахунок і у межах коштів, отриманих від населення та інших осіб у вигляді квартирної плати і плати за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Нежитлове приміщення площею 19,4 м.кв. розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 та перебуває на балансі Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та є допоміжним приміщенням даного будинку.

Зазначене нежитлове приміщення відноситься до категорії допоміжних приміщень спільного користування і призначено для обслуговування його мешканців, які повинні мати безперешкодний доступ до нього.

ОСОБА_13 працювала на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинку з прилеглими територіями Виробничо-обслуговуючого підрозділу «Сирець» на обслуговуванні якого знаходиться будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_13 здійснила перепланування нежитлового приміщення, а саме місць загального користування та облаштувала під житло, де проживає разом дітьми, ОСОБА_5 , 2002 року народження, та ОСОБА_6 , 2009 року народження, у самовільно зайнятому приміщення.

Відповідно до висновку №109-2964 органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.07.2022 року, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" стосовно виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та малолітньої ОСОБА_11 з нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. Одночасно, ОСОБА_4 рекомендовано стати на квартирну чергу у відділі обліку та розподілу житлової площі ШРДА, звернутися до Центру комунального сервісу з питанням зняття статусу службового з кім. АДРЕСА_4 .

В той же час, з січня 2020 року позивачем вчиняються дії з виселення ОСОБА_4 із займаного нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 із посиланням на незаконність зайняття нею вказаного нежитлового приміщення. Викладені обставини підтверджуються письмовим попередженням на адресу відповідачки ОСОБА_4 із вимогою про необхідність звільнення приміщення загального користування у будинку АДРЕСА_1 .

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року, ЦК України, ЖК УРСР, Положенням про гуртожитки, затвердженим Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року №84 та чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі Положення про гуртожитки), Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року №498 (далі Примірне положення про гуртожитки), Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (гуртожиток перебуває в аварійному стані, непридатний для проживання).

Пунктом 17 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що виселення з гуртожитків осіб, які проживають на умовах найму (оренди), здійснюється відповідно до ст.132 ЖК УРСР.

Відповідно до ст.116 ч.3 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Положеннями ст.9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Суд враховує те, що за змістом норм ст.ст.41, 143 Конституції України, ст.ст.2, 179, 181, 190, 316-319, 327, 379 ЦК України, ст.ст.5, 6, 10, 16, 26, 29 Закону України «Про місцеве самоврядування» правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидом якого є житловий будинок, квартира тощо), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Одним із учасників цивільних відносин у сфері права власності є і територіальні громади, які набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом, зокрема управляють майном, що є у комунальній власності. В ході розгляду справи встановлено, що гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 , у якому знаходяться спірна житлова кімната, перебуває у комунальній власності, а отже територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є власником будівлі цього гуртожитку та кімнат у ньому, в той час як позивач є балансоутримувачем (управителем) зазначеного гуртожитку.

Разом з тим, саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник, а не балансоутримувач, має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року по справі №910/12224/17, а також у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2019 року по справі №910/7364/18.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач у справі є балансоутримувачем (управителем) спірного нерухомого майна, а не його власником, матеріали справи не містять доказів наявності у позивача повноважень, зокрема делегованих належним чином власником, здійснювати претензійно-позовну роботу (подавати позовні заяви до суду) з приводу виселення мешканців будівлі гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Відтак, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість, недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог, що унеможливлює їх задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, відшкодуванню йому не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41, 47, 143 Конституції України, ст.8 Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст.2, 11, 15, 16, 179, 181, 190, 204, 316-319, 327, 379, 525, 629, 810, 936-938, 944, 949, 953 ЦК України, ст.ст.9, 116, 128-130, 132 ЖК УРСР, п.8 розділу І, п.1 розділу ІІ, п.1 розділу ІІІ Положення про гуртожитки, п.п.5-7, 10, 17 Примірного положення про гуртожитки, ст.1-1, 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.ст.5, 6, 10, 16, 26, 29 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст.77-81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 278 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" до ОСОБА_4 , 3-я особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення без надання іншого житлового приміщення, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційногосуду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: