ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5762/24 Справа № 199/5690/22 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
УХВАЛА

25 червня 2024 рокуколегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро питання про самовідвід колегії суддів Демченко Е.Л., Барильської А.П., Макарова М.О. по цивільній справі №199/5690/22 (апеляційне провадження №22-ц/803/5762/24) за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 березня 2024 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про стягнення безпідставно збережених (набутих) коштів в порядку ст.1212 ЦК України, -

в с т а н о в и л а:

За наслідками автоматичного розподілу справ колегії суддів Дніпровського апеляційного суду у складі головуючого судді Демченко Е.Л., суддів: Барильської А.П., Макарова М.О. розподілена цивільна справа за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 березня 2024 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про стягнення безпідставно збережених (набутих) коштів в порядку ст.1212 ЦК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 травня 2024 року відрито апеляційне провадження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 травня 2024 року закінчені дії по підготовці справи та призначено справу до апеляційного розгляду на 25 червня 2024 року. Втім, ретельно ознайомившись з матеріалами справи, головуючий суддя Демченко Е.Л. та судді Макаров М.О., Барильська А.П. вважають за необхідне заявити у даній справі самовідвід, зважаючи на наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Згідно пункту 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів, передбачено що при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір`ям не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довір`я до незалежної судової влади буде підірвано.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки судді, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Тобто, в разі переконання судді в наявності обставин, які унеможливлюють винесення ним об`єктивного рішення або обґрунтовано викликають сумнів у стороннього спостерігача в його упередженості, він зобов`язаний заявити самовідвід.

Згідно до роз`яснень ЄСПЛ у справах «Мікаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожен суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу; суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Так, з матеріалів даної справи встановлено, що у квітні 2019 року Дніпровська міська рада зверталася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про визнання договору укладеним.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2019 року у справі №199/2895/19 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги заявлені до відповідача не як до суб`єкта господарювання та учасника господарсько-правових відносин, а як до фізичної особи, тому спір з ОСОБА_1 у даному випадку не регулюється положеннями статей 173,174, 179,187 ГК України, на які посилається позивач.

У зв`язку з цим немає підстав для застосування цих норм права щодо обов`язковості укладення договору про пайову участь до спірних правовідносин. Крім того, у ОСОБА_1 відсутнє волевиявлення на укладення спірного правочину.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у складі колегії судді: головуючого Куценко Т.Р., суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О. апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2019 року змінено у частині обґрунтування відмови.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання щодо сплати пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, тому позовні вимоги Дніпровської міської ради задоволенню не підлягають. Так, Управлінню економіки Дніпропетровської міської ради, яке було відповідальне за контроль щодо надходження коштів від пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, у 2007 році стало відомо про початок забудови магазину на АДРЕСА_1 . Між сторонами була узгоджена та підрахована сума сплати пайового внеску. 15 березня 2007 року Дніпропетровська міська рада направила лист ОСОБА_1 з вимогою щодо перерахування у цільовий фонд міської ради коштів на розвиток інженерної та соціальної інфраструктури міста у розмірі 99 000 грн., вказана сума і була сплачена відповідачем.

Постановою Верховного Суду від 02 лютого 2022 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року змінено шляхом викладення їх мотивувальної частини в редакції цієї постанови. В іншій частині заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року залишено без змін.

Саме у зв`язку із висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року, Дніпровська міська рада звернулася із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про стягнення безпідставно збережених (набутих) коштів в порядку ст.1212 ЦК України.

Виходячи з наведеного вище, з метою недопущення виникнення в учасників судового процесу будь-яких сумнівів щодо можливості необ`єктивного розгляду справи та ухвалення несправедливого рішення, враховуючи позиції Європейського суду з прав людини з приводу недовіри до суду, апеляційний суд вважає, що самовідвід суддів Демченко Е.Л., Барильської А.П., Макарова М.О. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.33,36-41 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Задовольнити самовідвід колегії суддів Демченко Е.Л., Барильської А.П., Макарова М.О. по цивільній справі №199/56902/22 (апеляційне провадження №22-ц/803/5762/24) за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 березня 2024 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про стягнення безпідставно збережених (набутих) коштів в порядку ст.1212 ЦК України.

Справу передати до Дніпровського апеляційного суду для виконання вимог ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров