Справа 487/1173/1292/20
Провадження № 22ц/812/653/24
У Х В А Л А

9 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Ямкової О.О.,

суддів Коломієць В. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження заочного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 9 листопада 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства (далі АТ) «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 9 листопада 2020 року позов АТ «ОТП Банк» задоволено, постановлено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОПТ Банк» 39 284 грн 85 коп. заборгованості.

29 червня 2023 року відповідачка звернулась з заявою про перегляд заочного рішення, клопотала про поновлення строку для звернення з цією заявою.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 вересня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено, заяву про перегляд заочного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 9 листопада 2020 року залишено без задоволення.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідачка оскаржила його в апеляційному порядку, подавши 21 березня 2024 року апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції, клопотала про поновлення пропущеного процесуального строку посилаючись на ті обставини, що копію повного тексту оскаржуваного рішення від суду не отримувала, а пошук фахівця для надання професійної правничої допомоги потребувало певних матеріальних витрат та зайняло певний час.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 27 березня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху, запропоновано відповідачці звернутись з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку, зазначивши поважні причини, які завадили звернутись з апеляційною скаргою у період з 18 вересня 2023 року по 21 березня 2024 року, витребувано з місцевого суду матеріали цивільної справи.

1 квітня 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшла справа.

5 квітня 2024 року на виконання вимог вищевказаної ухвали ОСОБА_1 звернулась з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку повторно пославшись на ті обставини, що дізнавшись про залишення її заяви про перегляд заочного рішення без задоволення розпочала пошуки адвоката фахівця у даній категорії справи. який міг би належним чином представляти її інтереси, та вважала цю причину поважною.

Дослідивши, матеріали справи, текст апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити за пропуском процесуального строку виходячи з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно частини 1 статті 354 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Правилами частин 2, 3 статті 354 ЦПК передбачені умови, за яких пропущений строк на апеляційне оскарження може бути поновлено.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване судове рішення ухвалено 9 листопада 2020 року.

29 червня 2023 року відповідачка звернулась з заявою про перегляд заочного рішення, яка зареєстрована у суді 12 липня 2023 року, клопотала про поновлення пропущеного процесуального строку, для звернення з такою заявою.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 вересня 2023 року у задоволенні заяви про поновлення пропущеного процесуального строку відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

18 вересня 2023 року копію повного тексту оскаржуваної ухвали направлено відповідачці на зазначену нею електронну адресу (а.с. 112), та 21 вересня 2023 року додатково направлено засобами поштового зв`язку (а.с.111), яка нею отримана 2 жовтня 2023 року( а.с.113) за адресою, що нею особисто вказана в заяві про перегляд та апеляційній скарзі.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку апелянт послалася на єдину причину пропуску процесуального строку пов`язану із пошуком фахівця для надання правничої допомоги, надавши на підтвердження своїх доводів копію договору про надання адвокатських послуг із Адвокатським об`єднанням «Захист».

Між тим, із зазначеними доводами погодитись не можна виходячи з наступного.

Так, відповідачці достеменно було відомо про залишення її заяви про перегляд заочного рішення без задоволення 18 вересня 2023 року. за такого останнім днем на оскарження заочного рішення було 18 жовтня 2023 року. В тексті ухвали про відмову в поновленні пропущеного строку та залишення заяви про перегляд заочного рішення міститься роз`яснення щодо строку та порядку оскарження заочного рішення у зв`язку з постановленою ухвалою.

Однак, зазначене не взято до уваги ОСОБА_1 та нею не вжито заходів щодо своєчасного отримання правової допомоги та подачи апеляційної скарги для оскарження заочного рішення, постановленого 9 листопада 2020 року у встановлений законом строк. Заяву про перегляд якого відповідачкою подано також з пропуском встановленого процесуального строку.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі (Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява №32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього права можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99 п. 46 рішення).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п. 42 рішення).

Тому як строк, що передбачений законом для подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності судового рішення. Такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 28 листопада 2018 року у справі 757/9844/16-ц (касаційне провадження №61-16497св18) та постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного судуВерховного суду від 13 грудня 2020 року під час розгляду справи № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18).

Право на поновлення строку, в тому числі й на апеляційне оскарження, спрямоване на забезпечення реалізації права на «доступ до суду», запроваджене статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Проте це право не може бути необмеженим, оскільки в іншому випадку порушується принцип юридичної визначеності та сталості судових рішень.

Європейський Суд неодноразово підкреслював, що в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення по справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року). Навіть у разі неповідомлення сторін про прийняті рішення у їхній справі, можливість поновлення строку на оскарження не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, при вирішенні питання про поважність причин, які зумовили порушення строку, необхідно виходити з того, наскільки зазначені заявником причини є об`єктивними та дійсно перешкоджали або значно ускладнювали дотримання передбаченого законом строку, адже поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

20 вересня 2022 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Завалій та інші проти України», у якому з огляду на свою практику у справах «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року) та «Устименко проти України» (заява № 32053/13 від 29 жовтня 2015 року) констатував порушення Україною, в тому числі і щодо самої особи, яка звернулася за пунктом 1 статті 6 Конвенції, порушення принципу юридичної визначеності (пункти 6, 7 рішення), та вказав на те, що суди у справах заявників, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством строку для апеляційного оскарження.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Натомість апелянтом в якості поважної причини пропуску процесуального строку зазначено пошук фахівця для надання професійної правничої допомоги, яка не може бути розцінена як поважна враховуючи усі наявні можливості для звернення за правовою допомогою, у тому числі безоплатною, за наявності відповідних підстав, та кількість фахівців, що здійснюють адвокатську діяльність.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 червня 2023 року зроблених під час розгляду справи № 643/5369/16 виснувано, що відновлення апеляційного провадження ініційованого особою з пропуском строків є порушенням процесуального законодавства та порушенням основних принципів судочинства.

Твердження апелянта про неможливість вчасної підготовки апеляційної скарги у зв`язку з пошуком фахівця для захисту її інтересів не можуть вважатися поважною причиною пропуску строку, як такі, що не є об`єктивними, а повністю залежать від поведінки відповідачки та здійснювалися на її власний розсуд.

За наведених обставин та аналізуючи норми процесуального права, які регулюють вирішення питання про поновлення строку на право апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апелянтом пропущений процесуальний строк, передбачений на оскарження заочного рішення місцевого суду, а наведені причини, які перешкодили їй в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними, оскільки нею подана апеляційна скарга невчасно без об`єктивних на то причин.

За такого підстави для поновлення пропущеного процесуального строку наведені скаржницею не можуть бути визнані поважними. Внаслідок цього у поновленні пропущеного процесуального строку на оскарження заочного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 9 листопада 2020 року та у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження заочного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 9 листопада 2020 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 9 листопада 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, у передбачених ст. 389 ЦПК України випадках до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді В. В. Коломієць

О. В. Локтіонова