Справа № 184/1956/23
Номер провадження 2/184/117/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Михайлової Т.В.,

представника позивача - Пугач С.В. ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , представник позивача - адвокат Пугач Сергій Васильович до ОСОБА_4 «про поділ спільного майна подружжя»,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 спільної сумісної власності подружжя в розмірі 406 870,00 грн. (з них 1/2 вартості транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» 295 120,00 грн., 1/2 вартості однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - 111 750,00 грн.) та сплачений судовий збір в розмірі 4068,70 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 11.10.2008 року між сторонами був укладений шлюб, від якого у них народилась дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 27.09.2003 року рішенням Орджонікідзевського міського суду шлюб між сторонами був розірваний. За час перебування у шлюбі подружжям було придбано рухоме та нерухоме майно. Сторони не можуть досягнути згоди щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Перебуваючи в шлюбі, подружжя ОСОБА_6 вело спільне господарство, спільно займалося підприємницькою діяльністю. З 01.06.2016р. позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець (ФОП), основний вид економічної діяльності 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, сплачувала передбачені законодавством податки. За спільні кошти подружжя придбало транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», 2016 року випуску, об`єм двигуна 2.0 см. куб., колір темно-синій та однокімнатну квартиру загальною площею 29,8 кв. м за адресою - АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру було оформлено на відповідача на підставі договору дарування. Хоча фактично за придбання даної квартири у власність були сплачені кошти колишньому власнику ОСОБА_7 . Договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений 26.12.2016р. приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П. є удаваним правочином, оскільки приховує інший правочин - договір купівлі-продажу, який насправді вчинили ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , так як у дарувальника ( ОСОБА_7 ) відсутні будь-які підстави дарувати зазначену квартиру обдарованому ( ОСОБА_4 ). Зокрема, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не перебувають у родинних стосунках, боргові зобов`язання у ОСОБА_7 перед відповідачем відсутні. 29.06.2023р. укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П. Згідно з умовами Договору дарування ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_8 від імені та в інтересах ОСОБА_9 прийняв у дар квартиру. ОСОБА_9 (обдарована по договору дарування) є родичкою ОСОБА_4 (двоюрідною сестрою). Ринкова вартість квадратного метра однокімнатної квартири в м. Покров становить 7500,00 грн. за кв. м. Загальна площа квартири 29,8 кв. м. Отже, загальна ринкова вартість квартири становить 223 500 грн. Право власності на транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» було зареєстровано на ОСОБА_4 . Щодо вартості автомобіля, який був придбаний під час шлюбу подружжям, у ОСОБА_3 відсутній доступ до автомобіля та відсутня можливість замовити проведення оцінки автомобіля. Із урахуванням цього, для встановлення вартості автомобіля було взято відомості із спеціалізованих сайтів в мережі ІНТЕРНЕТ. Середня вартість транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» становить 15 500 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день подачі позову становить 590 240.00 грн.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити, заперечував проти відзиву на позов, надав відповідь на відзив, в якому вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, необґрунтованими, безпідставними та такими, що не містять правових підстав.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Посилається на те, що з 11.10.2008 року він з позивачкою знаходились у шлюбі, від якого у них народилась дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27.09.2023 року рішенням Орджонікідзевського міського суду шлюб між ними був розірваний. На утримання їхньої дитини з нього стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) на підставі судового наказу, виданого 28.12.2022 року Орджонікідзевським міським судом. Під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі йому була подарована квартира АДРЕСА_2 (Орджонікідзе) згідно договору дарування від 26.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Куликом О.П. Він заперечує проти тверджень ОСОБА_3 про те, що вказану квартиру вони купили. Про факт укладення договору дарування спірної квартири 26.12.2016 року між ним та ОСОБА_7 , яка була приятелькою його батьків, позивачці було відомо. ОСОБА_3 посилається на те, що між ним та ОСОБА_7 відсутні будь-які зобов`язання. Але договір дарування відрізняється тим, що між сторонами відсутні будь-які зобов`язання. Майно передається в дар безоплатно. Договір не є даруванням, якщо обдаровуваний зобов`язується при цьому вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру. Також ОСОБА_3 заявляє позовні вимоги щодо автомобіля «Volkswagen Tiguan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який вони дійсно купили в зареєстрованому шлюб. Але, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, вони його і продали. Згідно договору купівлі-продажу від 23.05.2023 року вказане майно продано ними іншій особі - ОСОБА_10 за 503 450,30 грн. Про вказаний правочин було відомо позивачці. Оскільки вони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, гроші від продажу авто вони разом витратили на потреби сім`ї. Також позивачка надала суду відомості інтернет-сайту «Авто-Риа» на підтвердження вартості спірного автомобіля «Volkswagen Tiguan», згідно якого вартість вказаного майна нею визначена в 590240,00 грн. Проте, при здійсненні договору купівлі-продажу автомобіля його вартість оцінена майже на 90000 нижче. Тому оцінка, надана позивачкою в її позові, є недостовірною. Він розпорядився автомобілем під час зареєстрованого шлюбу з позивачкою, а гроші, отримані від продажу автомобіля, вони разом з нею витратили на потреби сім`ї. Тому підстави для задоволення позову ОСОБА_3 в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 в частині суми вартості автомобіля «Volkswagen Tiguan» реєстраційний номер НОМЕР_1 також відсутні. З цих підстав вважає позов необґрунтованим та безпідставним, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просить відмовити в його задоволенні, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно пояснень позивача, з 11.10.2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 27.09.2023 року рішенням Орджонікідзевського міського суду шлюб між сторонами був розірваний. За час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя придбало транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», 2016 року випуску, об`єм двигуна 2.0 см. куб., колір темно-синій та однокімнатну квартиру загальною площею 29,8 кв. м за адресою - АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру було оформлено на відповідача на підставі договору дарування. Хоча фактично за придбання даної квартири у власність були сплачені кошти колишньому власнику ОСОБА_7 . Договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений 26.12.2016р. приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П. є удаваним правочином, оскільки приховує інший правочин - договір купівлі-продажу, який насправді вчинили ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , так як у дарувальника ( ОСОБА_7 ) відсутні будь-які підстави дарувати зазначену квартиру обдарованому ( ОСОБА_4 ). Зокрема, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не перебувають у родинних стосунках, боргові зобов`язання у ОСОБА_7 перед відповідачем відсутні. 29.06.2023р. укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П. Згідно з умовами Договору дарування ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_8 від імені та в інтересах ОСОБА_9 прийняв у дар квартиру. ОСОБА_9 (обдарована по договору дарування) є родичкою ОСОБА_4 (двоюрідною сестрою). Ринкова вартість квадратного метра однокімнатної квартири в м. Покров становить 7500,00 грн. за кв. м. Загальна площа квартири 29,8 кв. м. Отже, загальна ринкова вартість квартири становить 223 500 грн. Право власності на транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» було зареєстровано на ОСОБА_4 . Щодо вартості автомобіля, який був придбаний під час шлюбу подружжям, у ОСОБА_3 відсутній доступ до автомобіля та відсутня можливість замовити проведення оцінки автомобіля. Із урахуванням цього, для встановлення вартості автомобіля було взято відомості із спеціалізованих сайтів в мережі ІНТЕРНЕТ. Середня вартість транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» становить 15 500 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день подачі позову становить 590 240.00 грн.

Встановивши фактичні обставини, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

У відповідності до частини 1, 4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та використовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема таким підставами є договори та інші правочини.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст.16 даного Кодексу.

У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, з 11.10.2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22, 23).

27.09.2023 року рішенням Орджонікідзевського міського суду шлюб між сторонами був розірваний.

Згідно договору дарування від 26.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик О.П. та зареєстрованого в реєстрі за №2342, ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 29,8 кв. м (а.с.12-13).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені в ст. 203 ЦК України, а саме:

1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2.Особа, яка вчиняє правочин,. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6.Правочин. що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При укладанні договору дарування нотаріусом, який його посвідчував, в п. 11 Договору сторонам було роз`яснено про наслідки вчинення правочину та зазначено, що договір укладається без будь-якого примусу, відповідає волі сторін, сторони розуміють та бажають наслідків укладення договору.

Тому суд вважає, що жодного порушення вимог ст. 203 ЦК України під час укладання договору дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не було, а тому немає підстав для визнання його недійсним.

Згідно договору дарування від 29.06.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик О.П. та зареєстрованого в реєстрі за №750, ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_8 від імені ОСОБА_9 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 29,8 кв. м (а.с.14-15).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №345251151 від 05.09.2023 року квартира АДРЕСА_2 загальною площею 29,8 кв. м належить ОСОБА_9 на підставі договору дарування. Тип речового права: право власності. Розмір частки - 1/1 (а.с.28-29).

Згідно інформації Територіального сервісного центру МВС №1245 від 14.02.2024 року за №31/29-1245-151 згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 14 лютого 2024 року: - автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2019 року випуску, об`єм двигуна 1984 см3, дата реєстрації 30 серпня 2023 року, VIN НОМЕР_3 ; - автомобіль VOLKSWAGEN TIGUAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2019 року випуску, VIN НОМЕР_3 , зареєстрований в ТСЦ МВС №1245 30 серпня 2023 року на фізичну особу ОСОБА_9 , в період з 23 квітня 2023 року по 31 грудня 2023 року за фізичною особою ОСОБА_4 транспортні засоби не реєструвалися (а.с.215).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.60 СК України майно,набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 і в подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Як встановлено судом, вказана квартира придбана за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, відповідачем доведено, що вказане нерухоме майно оформлено шляхом укладення договору дарування, що підтверджується наданими відповідачем доказами, який стороною позивача не оспорюється.

Транспортний засіб був придбаний сторонами за період перебування їх в зареєстрованому шлюбі за спільною згодою подружжя, так само у був ними сумісно проданий за період перебування у зареєстрованому шлюбі та виручені кошти витрачені на потреби сім`ї, а тому у позивача не має правових підстав для стягнення з відповідача вартості частки вказаного транспортного засобу.

Відповідно до статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

З урахуванням викладеного, звернення позивача до суду з вказаним позовом не узгоджується із засадами розумності, добросовісності та справедливості, визначеними статтею 3 ЦК України.

Отже, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Одночасно з поданням відзиву на позов відповідачем зроблено заяву про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано довідку адвоката Чуприни Т.Ю., згідно якої оплата витрат на правничу допомогу становить 20000 гривень, яка була сплачена клієнтом ОСОБА_4 адвокату Чуприні Т.Ю. у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, суд вважає підтвердженим розмір витрат на правничу допомогу відповідно до заявленого відповідачем, а саме 20000 грн. 00 коп., а тому заява відповідача підлягає задоволенню.

Суд дає критичну оцінку доводам представника позивача, викладених ним в судових засіданнях, оскільки вони є голослівними, безпідставними та спростовуються доводами представника відповідача, наданими ними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 263, 265, 268, 353-354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , представник позивача - адвокат Пугач Сергій Васильович до ОСОБА_4 «про поділ спільного майна подружжя» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_4 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш