Номер провадження: 22-ц/813/3638/24
Справа № 947/2273/23
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Губар Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , збільшивши позовні вимоги, позивач просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_3 , на 1/2 частину частки (паю та цільового внеску) за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/14-НП-БФ від 18.05.2020 року, укладеним між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 , що відповідає її вартості в розмірі 25161,00 дол. США.; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину частки (паю та цільового внеску) за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 220/М-БФ від 30.09.2020 року, укладеним між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 , що відповідає її вартості в розмірі 4900,00 дол. США; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2023 року позов було задоволено.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

-визнано за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину частки (паю та цільового внеску) за договором асоційованого членства в споживчому товаристві №4/14-НП-БФ від 18.05.2020 року, укладеним між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 , що відповідає її вартості в розмірі 24 546,50 (двадцять чотири тисячі п`ятсот сорок шість) доларів США 50 центів;

-визнано за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину частки (паю та цільового внеску) за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 220/М-БФ від 30.09.2020 року, укладеним між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 , що відповідає її вартості в розмірі 4 900,00 (чотири тисячі дев`ятсот) доларів США;

-стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 9201,03 (дев`ять тисяч двісті одна гривня) грн 03 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, визнаючи за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину частки (паю та цільового внеску) за договором асоційованого членства в споживчому товаристві №4/14-НП-БФ від 18.05.2020 року, укладеним між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 , що відповідає її вартості в розмірі 24 546,50 (двадцять чотири тисячі п`ятсот сорок шість) доларів США 50 центів, визнаючи за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину частки (паю та цільового внеску) за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 220/М-БФ від 30.09.2020 року, укладеним між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 , що відповідає її вартості в розмірі 4 900,00 (чотири тисячі дев`ятсот) доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що дане спірне майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі та спільного проживання, набуті ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 370,372 ЦК України має право на 1/2 частину від спільного майна.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (до шлюбу « ОСОБА_4 ») 24 квітня 2020 року уклали шлюб, який зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 696, що вбачається із копії свідоцтва про шлюб від 24.04.2020 року (а.с. 13);

- від шлюбу у сторін народилася дитина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2023 року по справі № 523/12901/22 шлюб між сторонами було розірвано. Із мотивувальної частини рішення вбачається, що у судове засідання сторони не з`явилися, позивач та представник відповідача адвокат Драгун А.С. надали заяви, якими не заперечували проти розірвання шлюбу та просили про розгляд справи за їх відсутності. Рішення суду набрало законної сили;

- у подальшому відповідач ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, яка ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.09.2023 року було залишено без руху, а ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.10.2023 року апеляційну скаргу було повернуто ОСОБА_1 , оскільки заочне рішення суду першої інстанції в порядку ст.284 ЦПК України за заявою ОСОБА_6 не переглядалося;

- 18.05.2020 року між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/14НП-БФ. Відповідно до п.1.2 Договору пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в товариство, з метою забезпечення товариством фінансування будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі цільового внеску частину витрат, пов`язаних з утриманням товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього договору, а товариство зобов`язується забезпечити фінансування будівництва будинку, і після здачі будинку в експлуатацію, передати пайовикові об`єкт за умови виконання пайовиком зобов`язань за цим договором, розмір частки, зазначений в пункті 2.1., є остаточним і включає в себе витрати товариства на забезпечення фінансування будівництва будинку та виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва будинку та здачі його в експлуатацію (пай), а також, витрати на утримання Товариства та реалізацію ним заданих цілей і завдань (цільовий внесок), крім випадків, зазначених у п.2.8 цього договору. Зі змісту вказаного Договору вбачається, що об`єктом є приміщення з певною площею та характеристиками, згідно з Додатком № 1 цього Договору, яке отримує у володіння пайовик після внесення в повному обсязі своєї частки в товариство та введення будинку в експлуатацію. Будинком є група житлових будинків з вбудованими приміщеннями та паркінгом, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п.2.1 Договору пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим договором, зобов`язується внести частку в розмірі еквівалентному 50322,00 доларів США, що на момент укладення договору становить 1378319,00 грн виходячи з комерційного курсу, що на дату укладення договору становить 27.3900 грн за 1 долар США (а.с. 14);

- відповідно до Додатку № 2 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/14НП-БФ (Порядок розрахунків), ціна договору сплачується чотирма періодичними платежами: 9 700,00 доларів США до 15.05.2020 року; 13 542,00 дол. США до 15.11.2020 року; 13 542,00 доларів США до 15.05.2021 року; 13 538,00 доларів США до 15.11.2021 року (а.с.26);

- відповідно до акту прийому-передачі нежитлового приміщення № 215 (будівельний № 14-НП) у збудованому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з введенням в експлуатацію групи житлових будинків з паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 , укладеному між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 , вбачається, що сторони не мають жодних претензій одна до одної за взаємними зобов`язаннями, вважають їх належним чином і в повному обсязі виконаними;

- на момент подання позову вартість частки за даним договором була сплачена в повному обсязі;

- 30.09.2020 року між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 220/М-БФ, за змістом якого вбачається, що предметом договору є машиномісце за будівельним № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.1.2. вказаного Договору, пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в товариство, з метою забезпечення товариством будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі цільового внеску частини витрат, пов`язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього договору, а товариство зобов`язується забезпечити будівництво будинку, і, після здачі будинку в експлуатацію, передати пайовикові закріплене за ним машиномісце, за умови виконання пайовиком зобов`язань за цим Договором. Відповідно до п.2.1 вказаного Договору пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести частку в розмірі еквівалентному 15 000,00 доларів США, що на момент укладення договору становить 425 100,00 грн, виходячи з комерційного курсу, що на дату укладення договору становить 28,3400 грн за 1 доларів США (а.с.77);

Відповідно до Додатку № 2 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 220/М-БФ від 30.09.2020 року (Порядок розрахунків) пайовик зобов`язується та гарантує внести частку, у відповідності з нижчевказаним графіком: 5000,00 доларів США до 30.09.2020 року; 3334,00 доларів США до 30.03.2021року; 3334,00 дол. США до 30.09.2021 року; 3332,00 доларів США до 30.03.2022 року (а.с.88);

- згідно Акту огляду машиномісця будівельний номер № НОМЕР_1 , було змінено на машиномісце № НОМЕР_2 , що знаходиться у паркінгу за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , згідно Договору № 220/М-БФ від 30.09.2020 року, загальна площа об`єкту згідно технічної інвентаризації 13,7 кв. м. (а.с.100);

- на момент подання позову вартість частки за даним договором була сплачена в повному обсязі;

- згідно з відповіддю Споживчого товариства «Будова-Фінанс» від 27.02.2023 року на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2023 року про витребування доказів, з якої вбачається, що за Договором асоційованого членства у споживчому товаристві № 4/14-НП-БФ від 18.05.2020 року ОСОБА_1 було сплачено частку у розмірі еквівалентному 49 093,00 доларів США, що становить 1 338 204,00 грн. За Договором асоційованого членства у споживчому товаристві № 220/М-БФ від 30.09.2020 року ОСОБА_1 сплачено частку у розмірі еквівалентному 9 800 доларів США, що становить 274 742,00 грн також, споживче товариство повідомило, що житловий будинок АДРЕСА_3 , введено в експлуатацію 01 лютого 2021 року. ОСОБА_1 отримано нежитлове приміщення за будівельним номером № 14-НП та машиномісце за будівельним номером № НОМЕР_1 , проте за отриманням документів для реєстрації права власності на зазначені об`єкти він не звертався (а.с.55);

- факт відсутності за ОСОБА_1 реєстрації права власності на вищезазначені об`єкти підтверджено також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 27.11.2023 року, з якого вбачається, що за параметрами запиту у реєстрі прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 , відомості відсутні (а.с.223);

- при дослідженні судом Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/14НП-БФ від 18.05.2020 року вбачається, що загальний розмір частки за нежитлове приміщення становить 50 322,00 доларів США, також при дослідженні Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 220/М-БФ від 30.09.2020 року вбачається, що загальний розмір частки становить 15 000,00 доларів США;

- згідно з відповіддю Споживчого товариства «Будова-Фінанс» від 27.02.2023 року пайовиком фактично сплачено частку у розмірі еквівалентному 49 093,00 доларів США, що складає 1/2 частину в розмірі 24 546,50 доларів США та за Договором асоційованого членства у споживчому товаристві № 220/М-БФ від 30.09.2020 року ОСОБА_1 було сплачено частку у розмірі еквівалентному 9 800 доларів США, що складає 1/2 частину в розмірі 4 900 доларів США;

- суд зазначає, що в матеріалах справи є акти, підписані сторонами договорів, з яких вбачається, що сторони не мають жодних претензій одна до одної за взаємними зобов`язаннями, вважають їх належним чином і в повному обсязі виконаними. Крім того, представник відповідача, будучи ознайомлена з матеріалами справами, жодних заперечень з приводу розмірів часток не заявляла, тому суд при розгляді вимог щодо поділу майна виходить з розміру часток, зазначених у відповіді Споживчого товариства «Будова-Фінанс» від 27.02.2023 року (а.с. 55).

Колегія суддів виходить з такого.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження

№ 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті

81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що спірне майно, а саме: пай та цільовий внесок за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/14-НП-БФ від 18.05.2020 року, укладений між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 фактично сплачений ОСОБА_1 у розмірі еквівалентному 49 093,00 доларів США, пай та цільовий внесок за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 220/М-БФ від 30.09.2020 року, укладений між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 фактично сплачений ОСОБА_1 у розмірі еквівалентному 9 800 доларів США. Зазначене майно було придбано сторонами за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада

2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильних висновків, що спірне майно подружжя набуто під час перебування у шлюбі, а тому воно є їх спільним майном та підлягає поділу між ними в рівних частинах, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно не спростована, адже відповідач не надав належних і допустимих доказів сплати вартості (частини вартості) спірного майна особистими коштами.

Саме по собі посилання скаржника на те, що договори купівлі-продажу об`єктів нерухомості, належних на праві особистої власності батькам та сестрі відповідача, були укладені незадовго до дати відповідних чергових внесків за договорами № 4/14-НП-БФ від 18.05.2020 року та № 220/М-БФ від 30.09.2020 року, укладених між Споживчим товариством «Будова-Фінанс» та ОСОБА_1 , на підставі яких останній виплатив вартість часток за даним договором, не є достатнім фактом сплати відповідачем особистих коштів за вартость (частини вартості) спірного майна саме тими коштами, які отримані від продажу його батьками та сестрою нерухомості, що належала їм на праві особистої власності.

Схожий по суті висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 року у справі № 344/5528/22, який враховується судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанц ії набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 24.06.2024 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова