ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/6111/23

Головуючий у першій інстанції Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/627/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,-

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Прилуцька районна рада Чернігівської області,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Прилуцької районної ради Чернігівської області на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2024 року (проголошено о 15:22, повний текст виготовлено 12.02.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Прилуцької районної ради Чернігівської області про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати,-

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області (далі по тексту КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО), в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати п. 1.6. наказу КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО № 71 /ос від 12.10.2023 про звільнення ОСОБА_1 , завідувача на 0,5 посади Смоського фельдшерського пункту КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО, 16.10.2023 з роботи по п. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату працівників, та поновити її на роботі на посаді завідувача на 0,5 посади Смоського фельдшерського пункту КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО негайно;

- стягнути з відповідача на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по дату поновлення на роботі судом, в частині стягнення середнього заробітку за місяць допустити до негайного виконання;

- стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату з січня 2023 року до 16.10.2023 відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів №28 від 13.01.2023 та допустити до негайного виконання;

- стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі, витрати на правову допомогу у розмірі 4 020 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 13.12.2019 працювала у відповідача на посаді завідувача Смоського фельдшерського пункту, 16.10.2023 її було звільнено по п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату працівників.

Уважала звільнення незаконним, оскільки:

- у відповідача були відсутні зміни в організації виробництва та праці;

- у порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України її персонально не було попереджено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці;

- не було реалізовано її право на переважне залишення на роботі;

- не було отримано попередньої згоди виробничого органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої вона є.

Крім того, роботодавцем заробітна плата їй виплачувалася не в повній мірі, а саме без дотримання вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 28 від 13 січня 2023 року.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2024 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п.1.6. наказу Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області №71/ос від 12.10.2023 про звільнення ОСОБА_1 , завідувача на 0,5 посади Смоського фельдшерського пункту КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО, 16 жовтня 2023 року з роботи по п.1 ст.40 КЗпП України, зі скороченням штату працівників та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача на 0,5 посади Смоського фельдшерського пункту КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО - негайно.

Стягнуто з КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по дату поновлення на роботі судом 14 067,10 грн, у частині стягнення середнього заробітку за місяць рішення допущено до негайного виконання.

Стягнуто з КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО на користь позивача ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату з січня 2023 року до 16.10.2023 відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 28 від 13.01.2023, та допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- відповідачем на виконання ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України було видано наказ «Про можливе вивільнення працівників КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО № 42/ос від 29.06.2023, з яким персонально ознайомлені всі працівники підприємства, в тому числі ОСОБА_1 ;

- позивач не мала жодних підстав, відомих відповідачу, для реалізації переважного права на залишення на роботі, у порівнянні з іншими працівниками;

- У КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО були відсутні будь-які вакантні посади, що підтверджено штатним розписом;

- оскільки ОСОБА_1 звільнена у період дії воєнного стану, то згідно з ч. 2 статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО правомірно звільнило позивачку без згоди профспілкової організації;

- нарахування та виплата заробітної плати позивачці у період з січня 2023 року по 16.10.2023 проводилась з дотриманням законодавства про оплату праці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивачка указує, що у відповідача були відсутні зміни в організації виробництва і праці, оскаржуваний наказ не містить підстав звільнення, її персонально не повідомляли про скорочення посад чи штату.

Наголошує, що суд першої інстанції правомірно зобов`язав відповідача здійснити їй доплату відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 28 від 13 січня 2023 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО - адвоката Жабко Н.А., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, представника позивачки адвоката Дуденок О.О., яка наголошувала на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того звільнення позивачки на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося незаконно, оскільки відповідач при її звільненні не отримав згоди профспілки, членом якої вона є.

Районний суд констатував, що нарахування заробітної плати позивачці не відповідало вимогам законодавства, а отже під час перебування останньої на посаді завідуючої фельдшерського пункту КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО роботодавцем виплачувалася їй заробітна плата не в повній мірі.

Однак такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, і, як наслідок районним судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Зі Статуту Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області, затвердженого рішенням 39 сесії Прилуцької районної ради VII скликання №31-39/ VII, вбачається, що КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО (далі по тексту підприємство) є закладом охорони здоров`я комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає первинну медичну допомогу та здійснює управління медичним обслуговуванням населення Прилуцького району, вживає заходи з профілактики захворювань населення та підтримання громадського здоров`я (п. 1.1. Статуту) (т. 1 а.с. 71-76).

Відповідно до п. 1.4. Статуту засновником, власником та органом управління майном підприємства є територіальні громади Прилуцького району в особі Прилуцької районної ради. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику.

Управління підприємством здійснює Прилуцька районна рада (п. 7.1. Статуту).

Засновник (власник) приймає рішення про реорганізацію та ліквідацію підприємства, призначає ліквідаційну комісію, комісію з припинення, затверджує ліквідаційний баланс (п. 7.3.7. Статуту).

У справі встановлено, що наказом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області № 95 від 13.12.2019 ОСОБА_1 прийнято на посаду завідувача Смоського фельдшерського пункту КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО (том 1, а.с. 79).

Наказом № 26/ос від 31.03.2022 КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО ОСОБА_1 переведено на 0,5 посади завідувача Смоського фельдшерського пункту з 01.04.2022 (а.с. 8).

Рішенням 6 (позачергової) сесії 8 скликання Прилуцької районної ради Чернігівської області № 14-6/VІІІ від 24.03.2021 «Про безоплатну передачу у комунальну власність Сухополов`янської сільської ради установ, об`єктів нерухомості та транспортних засобів» за результатами розгляду рішення п`ятої (позачергової) сесії Сухополов`янської сільської ради восьмого скликання від 03.03.2021 «Про порушення клопотання щодо надання згоди на безоплатну передачу у комунальну власність Сухополов`янської сільської ради закладів охорони здоров`я та майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ Прилуцького району», відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Закону України «Про добровільне об`єднання громад», Положення про порядок передачі об`єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, Положення про порядок закріплення майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Прилуцького району, за підприємствами, установами, організаціями на правах господарського відання або оперативного управління, враховуючи рекомендацію постійної комісії районної ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології, природних ресурсів, благоустрою та управління комунальною власністю, керуючись частиною 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», районна рада вирішила, зокрема:

- припинити право оперативного управління та вилучити у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцького району Чернігівської області майно фельдшерського-акушерського пунктів та фельдшерських пунктів та з 01.04.2021 передати його у комунальну власність Сухополов`янської сільської ради:

- Дідовецького фельдшерсько-акушерського пункту;

- Заїдського фельдшерсько-акушерського пункту;

- Петрівського фельдшерського пункту;

- Замостянського фельдшерського пункту;

- Густинського фельдшерського пункту;

- Канівщинського фельдшерського пункту;

- Колісниківського фельдшерського пункту;

- Мазківського фельдшерського пункту;

- Охіньківського фельдшерського пункту;

- Погребінського фельдшерського пункту;

- Смоського фельдшерського пункту (том 1, а.с. 36-39).

Наказом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області № 42/ос від 29.06.2023 «Про можливе вивільнення працівників комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області», з урахуванням рішення п`ятої (позачергової) сесії Сухополов`янської сільської ради восьмого скликання від 03.03.2021 року «Про порушення клопотання щодо надання згоди на безоплатну передачу у комунальну власність Сухополов`янської сільської ради закладів охорони здоров`я та майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ Прилуцького району», рішення шостої (позачергової) сесії Прилуцької районної ради восьмого скликання від 24.03.2021 року «Про безоплатну передачу у комунальну власність Сухлополов`янської сільської ради установ, об`єктів нерухомості та транспортних засобів» та рішення тридцять третьої (позачергової) сесії Сухополов`янської сільської ради восьмого скликання від 07.06.2023 року «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Сухополов`янської сільської ради» та виконуючи вимоги Бюджетного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо передачі у комунальну власність територіальних громад закладів охорони здоров`я, попереджено працівників підприємства про можливе вивільнення, у тому числі й ОСОБА_1 , яка ознайомилась з даним наказом 30.06.2023, про що свідчить її особистий підпис (том 1, а.с. 45-47).

20 червня 2023 року КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО подало до державної служби зайнятості Інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі щодо скорочення 0,5 посади завідувача Смоського фельдшерського пункту, яку обіймала ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 42-44).

Відповідачем надані копії штатних розписів КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО станом на 01.01.2023 (том 1, а.с. 147-150) по структурним підрозділам, з яких вбачається:

- по КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО затверджено штат у кількості 9,25 штатних одиниць,

- по медичному персоналу КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО Прилуцької амбулаторії загальної практики - сімейної медицини затверджено штат у кількості 11,5 штатних одиниць;

- по медичному персоналу КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО Дідівської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини затверджено штат у кількості 11,5 штатних одиниць,

- по медичному персоналу КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО Рудівської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини затверджено штат у кількості 5,5 штатних одиниць,

- по медичному персоналу КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО Сухополов`янської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини затверджено штат у кількості 6,75 штатних одиниць,

- по медичному персоналу КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО Радьківського фельдшерського пункту затверджено штат у кількості 1,0 штатних одиниць,

- по медичному персоналу фельдшерсько-акушерських пунктів та фельдшерських пунктів КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО затверджено штат у кількості всього 18,0 штатних одиниць, а саме у Білорічицькому ФП, Валківському ФП, Густинському ФП, Заїздському ФАП, Замостянському ФАП, Знамянському ФП, Канівщинському ФП, Колісниківському ФП, Лісовосорочинському ФП, Мазківському ФП, Малківському ФП, Нетяжинському ФП, Охіньківському ФП, Переволочнянському ФАП, Пологівському ФП, Погребівському ФП, Ряшківському ФП, Смоському ФП (том 1, а.с. 150).

01.04.2023 внесено зміни до штатного розпису КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО Прилуцької амбулаторії загальної практики сімейної медицини, зщатверджено штат у кількості 17,5 штатних одиниць, виведено Валківський ФАП: завідувача ФАП 0,25 штатних посад, акушерку 0,25 штатних посад (том 1, а.с. 151).

03.10.2023 внесено зміни до штатного розпису КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО Фельдшерсько-акушерських пунктів та фельдшерських пунктів, затверджно штат у кількості 5,5 штатних одиниць, виведено:

- Валківський ФАП: завідувача ФАП 0,75 штатних посад, акушерку 0,75 штатних посад;

- Заїздський ФАП: завідувача ФАП 1,0 штатних посад, акушерку 1,0 штатних посад;

- Замостянський ФАП: завідувача ФАП 1,0 штатних посад;

- Густинський ФП: завідувача ФП 0,5 штатних посад,

- Знам`янський ФП: завідувача ФП 0,5 штатних посад;

- Канівщинський ФП: завідувача ФП 0,5 штатних посад;

- Мазківський ФП: завідувача ФП 0,5 штатних посад;

- Малківський ФП: завідувача ФП 1,0 штатних посад;

- Нетяжинський ФП: завідувача ФП 0,5 штатних посад;

- Погребівський ФП: завідувача ФП 0,5 штатних посад;

- Ряшківський ФП: завідувача ФП 1,0 штатних посад;

- Смоський ФП: молодшу медичну сестру 0,5 штатних посад;

- Переволочнянський ФАП: акушерку 0,5 штатних посад, опалювача на період опалювального сезону 0,5 штатних посад;

- Білорічицький ФП: завідувача ФП 1,0 штатних посад (том 1, а.с. 151 зворот - 152).

10.10.2023 внесено зміни до штатного розпису КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО Фельдшерсько-акушерських пунктів та фельдшерських пунктів, затверджено штат у кількості 5,0 штатних одиниць, виведено:

- Білорічицький ФП: молодшу медичну сестру 0,5 штатних посад (том 1, а.с. 152 зворот).

17.10.2023 внесено зміни до штатного розпису КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО Фельдшерсько-акушерських пунктів та фельдшерських пунктів, затверджено штат у кількості 0,5 штатних одиниць, виведено:

- Переволочнянський ФАП: завідувача ФАП 1,0 штатних посад;

- Смоський ФАП: завідувача ФП 0,5 штатних посад;

- Пологівський ФП: завідувача ФП 0,5 штатних посад;

- Охіньківський ФП: завідувача ФП 1,0 штатних посад;

- Колісниківський ФП: завідувача ФП 0,5 штатних посад;

- Лісовосорочинський ФП: завідувача ФП 1,0 штатних посад (том 1, а.с. 153).

17.10.2023 внесено зміни до штатного розпису КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО Фельдшерсько-акушерських пунктів та фельдшерських пунктів виведено:

- Пологівський ФП: молодшу медичну сестру 0,5 штатних посад (том1, а.с. 153 зворот).

Зі штатного розпису КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО станом на 17.10.2023 вбачається, що затверджено штат у кількості 45,5 штатних одиниць, ФАП та ФП ліквідовані, залишилися такі структурні підрозділи:

- Керівний та адміністративно-управлінський і допоміжний персонал;

- Фінансово-економічний відділ;

- Адміністративно-управлінський та допоміжний персонал;

- Інформаційно-аналітичний кабінет;

- Прилуцька амбулаторія ЗПСМ;

- Дідівська амбулаторія загальної практики сімейної медицини;

- Сухополонянська амбулаторія загальної практики сімейної медицини;

- Рудівська амбулаторія загальної практики сімейної медицини;

- Радківський фельдшерський пункт (том 2, а.с. 99).

Наказом КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО № 71/ос від 12.10.2023 звільнено ОСОБА_1 завідувача на 0,5 посади Смоського фельдшерського пункту КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО, 16.10.2023 року з роботи по п. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату працівників, позивачка з наказом ознайомлена 16.10.2023 під особистий підпис, зазначила, що зі звільненням не згодна (том 1, а.с. 54-55).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Згідно з пунктом четвертим статті 36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові у справі №761/23325/17 від 15.06.2021 Верховний Суд вказав: «…Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією...».

У постанові у справі № 761/25605/17 від 21.02.2020 Верховний Суд наголосив на факторах, які можуть бути передумовою для скорочення чисельності або штату працівників: «…Факторами, якими може бути зумовлена потреба скорочення чисельності або штату працівників є, зокрема: наміри роботодавця матеріально стимулювати працівників для здійснення потрібного обсягу робіт меншою кількістю персоналу через суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваної роботи, для чого працівникам встановлюються відповідні доплати за рахунок утвореної економії фонду заробітної плати; вдосконалення виробництва за допомогою автоматизації виробничих процесів, упровадження яких зумовлює зменшення кількості працівників певних професій і спеціальностей, потрібних для виконання роботи; перепрофілювання підприємства; зменшення обсягу виробництва продукції; інші несприятливі фактори та кризові явища у соціально-економічному розвитку суспільства…».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, встановлено, що у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцького району Чернігівської області відбулася зміна в організації виробництва і праці, виходячи з наступного.

24.03.2021 засновник відповідача - Прилуцька районна рада Чернігівської області на 6 (позачерговій) сесії 8 скликання прийняла рішення № 14-6/VІІІ «Про безоплатну передачу у комунальну власність Сухополов`янської сільської ради установ, об`єктів нерухомості та транспортних засобів» яким вирішила, зокрема, припинити право оперативного управління та вилучити у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцького району Чернігівської області майно фельдшерсько-акушерських пунктів та фельдшерських пунктів та з 01.04.2021 передати його у комунальну власність Сухополов`янської сільської ради.

Зазначене потягло за собою ліквідацію структурних підрозділів - фельдшерсько-акушерських пунктів та фельдшерських пунктів, а також скорочення посад у вказаних структурних підрозділах, у тому числі 0,5 посади завідувача Смоського фельдшерського пункту, що обіймала ОСОБА_1 .

На підтвердження скорочення штату відповідачем надані копії штатних розписів КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО станом на 01.01.2023 та станом на 17.10.2023 по структурних підрозділах, з яких вбачається, що станом на 17.10.2023 всі фельдшерсько-акушерські пункти та фельдшерські пункти виведені зі штатного розкладу. Залишився лише Радківський фельдшерський пункт, оскільки постановою Чернігівського апеляційного суду від 27.05.2022 у справі №742/2709/21 поновлено на посаді завідувача Радьківського фельдшерського пункту в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області ОСОБА_2 у зв`язку із недотриманням при її звільненні спеціальних гарантій, визначених ст. 184 КЗпП України.

30 червня 2023 року ОСОБА_1 під підпис ознайомлено із наказом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області № 42/ос від 29.06.2023 «Про можливе вивільнення працівників комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області».

Вакантні посади у КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО були відсутні.

Наказом № 71/ос від 12.10.2023 ОСОБА_1 звільнено з роботи з 16.10.2023 по п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату працівників.

Отже, мало місце скорочення штату працівників, що є підставою для розірвання (припинення) трудового договору з працівником за ініціативою власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином при звільненні ОСОБА_1 із займаної посади 0,5 ставки завідувача Смоського фельдшерського пункту відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивачку про наступне вивільнення.

Доводи позивачки про те, що її персонально не було попереджено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, не заслуговують на увагу, оскільки чинне законодавство України передбачає необхідність персонального повідомлення працівника, але не визначає форму та зміст персонального повідомлення, а також алгоритм доведення його змісту до працівника.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №303/798/17 зазначено, що законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про скорочення чисельності або штату працівників. Метою персонального попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці є надання працівникові можливості завчасно визначитися із майбутнім працевлаштуванням або підшукати собі іншу роботу.

Про дотримання відповідачем приписів ст. 49-2 КЗпП України свідчить ознайомлення під підпис ОСОБА_1 30.06.2023 з наказом № 42/ос від 29.06.2023 «Про можливе вивільнення працівників комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області».

Посилання ОСОБА_1 на те, що не було реалізовано її право на переважне залишення на роботі, є безпідставним, так як право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування на іншу посаду, оскільки переважне право на залишення на роботі враховуються при скороченні декількох посад, тобто інші рівнозначні посади залишаються, і тоді роботодавець застосовує переважне право та надає право на залишення на роботі (постанова Верховного Суду від 09.12.2021 у справі № 646/2661/20).

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду (постанова Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 753/3889/17).

У справі, що переглядається всі посади завідуючих фельдшерсько-акушерських пунктів та фельдшерських пунктів були скорочені, а тому не було порушено переважне право позивачки на залишення на роботі при звільненні за скороченням штату.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції помилково визнав звільнення позивачки незаконним через неотримання згоди профспілки, членом якої вона є, оскільки відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

За викладених обставин, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

У зв`язку з чим, оскаржуване рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати з січня 2023 року по 16 жовтня 2023 року

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами статті 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Частинами першою та четвертою статті 8 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я визначається Кабінетом Міністрів України, у тому числі з дотриманням гарантій щодо мінімальної заробітної плати.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до пункту «ж» ч. 1 ст. 77 Основ законодавства України про охорону здоров`я медичні і фармацевтичні працівники мають право на оплату праці у державних та комунальних закладах охорони здоров`я у розмірі, не нижчому, ніж визначено Кабінетом Міністрів України, у тому числі з дотриманням гарантій щодо мінімальної заробітної плати

На виконання частини першої та четвертої статті 8 Закону України «Про оплату праці», пункту «ж» частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров`я Кабінет Міністрів України прийняв постанову №28 від 13.01.2023 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» (далі по тексту постанова КМУ №28).

Пунктом 1 указаної постанови установлено, що:

1) в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, які одержали ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики:

мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну) норму праці установлюється в межах фонду оплати праці на рівні не менше:

20000 гривень для осіб, які займають лікарські посади у закладах охорони здоров`я (крім лікарів-інтернів), посади фармацевтів у закладах охорони здоров`я (крім фармацевтів-інтернів), посади професіоналів у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я та посади професіоналів з вищою немедичною освітою у сфері охорони здоров`я;

13500 гривень для осіб, які займають посади у закладах охорони здоров`я, віднесені єдиними кваліфікаційними вимогами до посад фахівців (крім лікарів-інтернів та фармацевтів-інтернів).

Під час обчислення розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру враховуються основна, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати;

граничний розмір надбавок, передбачених у підпункті а підпункту 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 1298 Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери (Офіційний вісник України, 2002 р., № 36, ст. 1699), може бути збільшений медичним, фармацевтичним працівникам та фахівцям з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я для досягнення розміру нарахованої заробітної плати, передбаченого абзацами третім і четвертим цього підпункту, та диференціації заробітної плати в межах наявного фонду оплати праці;

надбавки, установлені з урахуванням положень абзацу шостого цього підпункту, не враховуються під час установлення доплат та інших надбавок медичним, фармацевтичним працівникам та фахівцям з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я;

диференціація заробітної плати медичним, фармацевтичним працівникам, фахівцям з реабілітації та молодшому медичному персоналу державних та комунальних закладів охорони здоров`я здійснюється у межах фонду оплати праці шляхом встановлення доплат та надбавок з урахуванням складності, відповідальності та умов виконуваної роботи, кваліфікації працівника, результатів його роботи.

Пунктом 3 Постанови КМУ №28 визначено, що вимоги підпункту 1 цього пункту не поширюються на:

державні та комунальні заклади охорони здоров`я, які мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць, що розраховані відповідно до абзаців третього і четвертого підпункту 1 цього пункту, перевищують 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків;

медичних працівників, які залучені виключно до надання первинної медичної допомоги (лікарів або інших медичних працівників, які працюють під керівництвом таких лікарів), у разі, коли лікаря обрали менше ніж 70 відсотків пацієнтів оптимального обсягу практики первинної медичної допомоги;

Згідно з п. 4 Постанови КМУ №28 у випадках, визначених підпунктом 3 цього пункту, мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я установлюється в межах наявного фонду оплати праці, але у розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата, яка передбачена законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Частиною 4 статті 97 КЗпП України визначено, що роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Частина перша ст. 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Установлено, що ОСОБА_1 працювала на 0,5 ставки завідувача фельдшерського пункту завідувача Смоського фельдшерського пункту КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО.

Згідно з довідкою про доходи №106 від 11.06.2024 та відомістю про нарахування заробітної плати за січень жовтень 2023 року ОСОБА_1 нараховано (т. 1 а.с 85 зворот, т. 2 а.с.106, 107): січень 6 750 грн; лютий 7450,85 грн; березень 1 566,33 грн (відпустка); квітень 5 102,56 грн; травень 3 602,56 грн; червень 3 602,56 грн; липень 11 712,19 грн; серпень 0 грн (відпустка); вересень 3 602,56 грн; жовтень 5 575,38 грн.

Таким чином, за січень 2023 року заробітна плата нарахована ОСОБА_1 у розмірі 6 750 грн (13 500 грн х 0,5 ставки), як передбачено Постановою КМУ №28.

Із наданого відповідачем розрахунку перевищення витрат на оплату праці 85% вбачається, що у січні-серпні 2023 року у КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО мало місце перевищення витрат на оплату праці 85% отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків коштів (т. 2 а.с. 183 зворот).

Відповідно до акту № Ц/ЧН/19003/137 від 15.08.2023 Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці, складеного за результатами проведення позапланового контролю щодо додержання вимог законодавства у сфері праці, у КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО, дотримуючись вимог абз. 2 п.п. 3.1. постанови КМУ «Деякі питання оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я» від 13.01.2023 № 28 дирекцією КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО працівникам установи нараховано заробітну плату в 2023 році (лютий, березень, травень, червень, липень) згідно: посадового окладу та доплат обов`язкового характеру (завідування, дезінфікуючі засоби, вислуга, стаж) (том 1, а.с. 56-59).

Зважаючи на викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення недоплаченої заробітної плати за січень серпень 2023 року, оскільки нарахування заробітної плати за вказаний період здійснено КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО відповідно до Постанови КМУ № 28.

Щодо нарахувань за вересень та жовтень 2023 року апеляційний суд зважає на таке.

Із наданого відповідачем розрахунку перевищення витрат на оплату праці 85% вбачається, що у вересні, жовтні 2023 року у КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО було відсутнє перевищення витрат на оплату праці 85% отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків коштів, а саме за вересень 2023 року відсоток становив 72,63%; за жовтень 2023 року 71,48 % (том 1, а.с. 183 зворот). Про відсутність перевищення витрат на оплату праці 85% у вересні та жовтні 2023 року стверджував і сам відповідач в апеляційній скарзі.

Таким чином, у зазначені місяці КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО зобов`язано було проводити ОСОБА_1 доплату до 6 750 грн (13 500 грн х 0,5 ставки), як передбачено Постановою КМУ №28.

Згідно з відомістю нарахування заробітної плати за вересень 2023 року відповідач нарахував позивачці 3 602,56 грн за 21 фактично відпрацьований робочий день, за жовтень 2023 року - 1 801,28 грн за 11 фактично відпрацьованих робочих днів (том 2, а.с. 106, 107).

Відтак, сума недоплати ОСОБА_1 за вересень 2023 року становить 3 147,44 грн (6 750 грн 3 602,56 грн); за жовтень 2023 року - 1 573,72 грн (3 375 грн(6 750 грн/22 робочих днів згідно графіка роботи х 11 фактично відпрацьованих робочих днів) 1 801,28 грн).

Загальна сума заборгованості підприємства перед позивачкою за вересень та жовтень 2023 року складає 4 721,16 грн (3 147,44 грн за вересень 2023 року + 1 573,72 грн за жовтень 2023 року) та підлягає стягненню з КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО на користь ОСОБА_1 .

Ураховуючи вищевикладене, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2024 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області про стягнення недоплаченої заробітної плати підлягає зміні шляхом викладення абзацу четвертого у новій редакції: «стягнути з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за вересень, жовтень 2023 року в сумі 4 721,16 грн».

Щодо витрат на правову допомогу

У позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі, витрати на правову допомогу у розмірі 4 020 грн.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу та підстав для їх стягнення.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснювала адвокат Дуденок О.О. згідно з ордером про надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1059279 від 18.10.2023 (том. 1, а.с. 17), виданим на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 16.10.2023 (том 1, а.с. 18).

Зміст договору: надання консультаційних та юридичних послуг щодо захисту прав та інтересів останнього та бути представником у всіх підприємствах, установах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, органах державної виконавчої влади та самоуправління, органах внутрішніх справ, прокуратурі, виконавчій службі, суді з питань захисту законних прав та інтересів з правом вести справи від імені клієнта, в усіх судових установах з усіма правами, якими наділений законом позивач, заявник, заінтересована особа, відповідач, треті особи і потерпілий, у тому числі з правом закінчення справи мировою угодою, визнання чи відмови повністю чи частково від позовних вимог, зміна предмета позову; одержання виконавчого листа з правом одержання присудженого майна і грошей, вирішувати всі питання щодо виконання рішень судів будь-якої інстанції, порушувати питання про відкриття виконавчого провадження, оскаржувати дії та бездіяльність органів державної влади та посадових осіб в судах та рішень судів. Як представнику надається право попереднього узгодження всіх процедурних питань, подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання повноважень, включаючи позовні та інші заяви, скарги, клопотання, а також інших документів, давати пояснення, сплачувати платежі, а також розписуватися та виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням доручення даного договору, щодо питань пов`язаних з розгляду позовної заяви про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати.

Відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар за домовленістю 40% мінімальної заробітної плати за 1 годину роботи (2680 грн), оплата правничої допомоги здійснюється клієнтом на протязі 10 днів після набрання рішення законної сини.

Згідно з наданим адвокатом розрахунком робочого часу, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги ОСОБА_1 надано: усна консультація клієнта - 0,25 година; складання процесуальних документів (складання позовної заяви) - 1,25 годин. Загальна кількість витраченого часу по справі: 1,5 години. Розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 01.01.2023 року дорівнює 6700 гривень.

Вартість наданих послуг згідно вимог пов`язаних з наданням правової допомоги складає:

розмір 40% мінімальної заробітної плати за 1 годину роботи = розмір мінімальної заробітної плати / 100 х 40 = 6 700 гривень/ 100 х 40 = 2680 гривень за 1 годину роботи.

Вартість послуг пов`язаних з наданням правничої допомоги клієнту адвокатом складає 4020 грн (1,5 години (кількість витраченого часу у годинах) х 2680 грн (вартість оплати за одну годину).

Аналізуючи обсяг правової допомоги адвоката у даній справі та надані на його підтвердження належні, допустимі та достатні докази, у законодавчо встановлені спосіб та строки, колегія суддів вважає, що вказані витрати є документально підтвердженими, а їх сума детально описана та обґрунтована адвокатом у наданих документах.

У зв`язку з частковим задоволенням однієї позовної вимоги (стягнення недоплаченої заробітної плати) з трьох заявлених (поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати), зважаючи на положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, на користь ОСОБА_1 з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 340 грн (4020 грн/3) витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2024 в частині стягнення з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судових витрат по справі, витрат на правову допомогу підлягає зміні шляхом зменшення стягнутої суми на їх відшкодування з 4 020 грн до 1 340 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області про стягнення недоплаченої заробітної плати - змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області (адреса місцезнаходження: вул. Київська, 98, м. Прилуки, Чернігівська область, ) на користь ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену заробітну плату за вересень, жовтень 2023 року в сумі 4 721,16 грн».

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2024 року в частині стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Прилуцької районної ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судових витрат по справі, витрат на правову допомогу змінити, зменшивши їх розмір з 4 020 грн до 1 340 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2024 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко