Справа №345/1267/24
Провадження № 2/345/427/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2024 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради Івано-Франківської області, третя особа Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на спадкове майно за законом та припинення обтяження нерухомого майна, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, стверджуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (спадкодавець), який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 постійним місцем проживання якого було АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 (позивача). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з чотирьохкімнатної квартири за АДРЕСА_2 .

При зверненні позивачкою із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Бабич Віталій Леонідович, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.10.2023 року, відмовив спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою відмови зазначено, що на все нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_2 накладено арешт нерухомого майна, що не дає нотаріусу правових підстав для видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом. У зв`язку з цією відмовою позивачка змушена звернутися до суду та просить постановити рішення, яким припинити обтяження нерухомого майна, номер запису про обтяження №5587574 (який перенесено до розділу за номером запису про обтяження №29729251), що належить ОСОБА_2 , та визнати за ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, чотирьохкімнатну квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, зазначила, що позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Калуської міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, у вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча був повідомлений про розгляд справи у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 (спадкодавець), який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійним місцем проживання якого було: АДРЕСА_1 (а.с.15, 17, 20).

ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 (позивача), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.16).

ОСОБА_1 у встановленому законом поряду прийняла спадщину після батька ОСОБА_2 , оскільки 21.03.2023 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.14)

Однак, при зверненні позивачкою із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Бабич Віталій Леонідович, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.10.2023 року, спадкова справа від 21.03.2023 за №19/2023, відмовив спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Підставою відмови зазначено, що у відповідності до пункту 4, підпункту 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, наказу МЮ України №296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відтак, згідно інформаційної довідки від 19.10.2023 року, інформації про державну реєстрацію обтяжень Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 351013824, на все нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_2 ,1967 року народження накладено арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження; 29729251 від 03.09.2007 року; реєстраційний номер обтяження: арешт нерухомого майна: 5587574від 03.09.2007 р., що не дає нотаріусу правових підстав для видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.13).

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з чотирьохкімнатної квартири за АДРЕСА_2 .

Згідно Свідоцтва про право власності від 10 грудня 2018 року, посвідчено, що квартира, яка знаходиться по АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Квартира приватизована згідно з Законом «Про приватизацію державного житлового фонду» та положення «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Загальна площа квартири 61,0 кв.м. Свідоцтво видано згідно з наказом від 21 листопада 2018 року № 54. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №151640835 (а.с.21, 22).

З метою оформлення своїх спадкових прав позивачка замовила та провела технічну інвентаризацію. В ході проведення обстеження встановлено технічна характеристика квартири АДРЕСА_2 не змінилися (а.с.23-26).

Згідно звіту про оцінку майна, який виконаний ТОВ «Бюро оцінки «Гріндей» вартість об`єкта нерухомого майна становить 200000, 00 гривень (а.с.27-41).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №351013824 від 19.10.2023 року, інформації про державну реєстрацію обтяжень Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 351013824, на все нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_2 , 1967 року народження, накладено арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження; 29729251 від 03.09.2007 року; реєстраційний номер обтяження: арешт нерухомого майна: 5587574 (а.с.46-47).

З метою з`ясування причин накладення цього арешту та його незняття, представником позивача направлено адвокатський запит від 16.11.2023р. №79/23 (а.с.26, 45).

У відповідь на адвокатський запит Калуським відділом державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 24.11.2023 № 86430 повідомлено наступне. Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень пошук провадження відносно ОСОБА_2 , на виконання яких накладено арешт №5587574 (який перенесено до розділу за номером запису про обтяження №29729251) згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження. Виконавчі провадження завершено по п.2.ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та повернуто стягувачу. Матеріали виконавчих проваджень знищено відповідно до Наказу №1829/5 від 07.06.2017 Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». Одночасно повідомлено, що станом на 24.11.2023 у Відділі відсутні виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 (а.с.42).

Отже, оскільки ОСОБА_1 як спадкоємець після смерті свого батька ОСОБА_2 не була стороною виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт на майно спадкодавця, вона не є суб`єктом права на подачу скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження, яке знищене.

Законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, порушене право спадкоємця може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності . Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом статей 1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення статті 1223 Цивільного кодексу України передбачають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого кодексом, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Крім позивача інших спадкоємців немає.

Протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, позивачка не заявила про відмову від спадщини, а звернулася із заявою про її прийняття.

Через те, що позивачці не видано свідоцтво про право власності на спадкове майно, вона не набуває прав власника, належного йому майна.

Відповідно до ст. ст. 317, 318, 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні здобуто достатньо доказів належності спадкодавцю спадкового майна. Позивач належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших спадкоємців немає.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на все належне спадкодавцю нерухоме майно, закінчене, повторно виконавчий документ не був пред`явлений до виконання, а тому потреба в існуванні даного обтяження відпала.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно спадкодавця, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, а також неможливість оформити право власності на спадкове майно іншим способом, суд вважає, що слід припинити обтяження нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , та визнати за ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно за законом, після смерті батька ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Припинити обтяження нерухомого майна, номер запису про обтяження №5587574 (який перенесено до розділу за номером запису про обтяження №29729251), що належить ОСОБА_2 , та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на спадкове майно за законом, після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, чотирьохкімнатну квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий