РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

25 червня 2024 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Корнути Т.Б.,

сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачка - ОСОБА_2 ;

зміст позовних вимог - про розірвання шлюбу;

розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що по вул. Д. Галицького, 8, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за відсутності усіх її учасників, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції сторін у справі.

Позивач ОСОБА_1 26.04.2024 року, скориставшись засобами поштового зв`язку, подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 26.04.2024 року за вх. № 2922, в якій просить ухвалити рішення про розірвання між ним та відповідачкою ОСОБА_2 шлюбу, котрий був зареєстрований 15.07.2006 року Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області, про що складено актовий запис за № 5, одночасно з цією вимогою ставить питання про залишення проживання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опісля розірвання шлюбу разом з відповідачкою ОСОБА_2 як їх матір`ю. Питання щодо стягнення на свою користь з відповідачки ОСОБА_2 судових витрат у справі, котрі полягають у справлянні судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп., позивач ОСОБА_1 не порушує.

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що сім`я сторін у справі фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони у справі втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. У сторін у справі різні погляди на життя, за характерами вони не сходяться, що суперечило їхньому подальшому сумісному проживанню, а тому вони вже упродовж тривалого часу проживають окремо. Від спільного проживання сторони у справі мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач ОСОБА_1 зазначає також, що примирення є неможливим, а їхнє обох з відповідачкою ОСОБА_2 рішення про необхідність розірвання вказаного шлюбу є остаточним. Спору з приводу поділу спільно нажитого майна у сторін у справі на даному етапі немає, як і немає спору з приводу того, з ким після розірвання вказаного шлюбу залишаться проживати їхні діти. Так, позивач ОСОБА_1 з цього приводу зазначає, що їхні діти упродовж тривалого часу проживають разом із відповідачкою ОСОБА_2 , й саме вона займається їхнім вихованням. Відтак, позивач ОСОБА_1 , на підставі статей 104-105, 110, 112, 157, 161 СК України, просить вимоги своєї позовної заяви задовольнити, зокрема розірвати їх з відповідачкою ОСОБА_2 шлюб, а після розірвання шлюбу їх неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом із відповідачкою ОСОБА_2 як їх матір`ю, за місцем її проживання.

Відповідачка ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до неї про розірвання шлюбу не подала, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навела.

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 , скориставшись канцелярією, 10.05.2024 року подав у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 3255, про розгляд цієї справи по суті за його відсутності, у котрій ще висловив позицію на підтримання своїх позовних вимог з тих підстав, що були викладені у пред`явленому ним позові, проти заочного розгляду цієї справи не заперечував.

Інших заяв чи клопотань від сторін цієї справи до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідач ки ОСОБА_2 ..

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 30.04.2024 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання/перебування відповідачки ОСОБА_2 , яка не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 30.05.2024 року, 10:30 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 30.05.2024 року задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про розгляд цієї справи по суті за його відсутності, а судовий розгляд цієї справи відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку із неявкою відповідачки ОСОБА_2 , що мала місце вперше, без повідомлення нею про причини своєї неявки. Нове судове засідання у справі призначено на 25.06.2024 року о 14:30 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 25.06.2024 року постановлено проводити заочний розгляд цієї справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі статей 280-282 ЦПК України.

Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте у таке судове засідання не з`явилися.

Суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання обох сторін у справі, вважав за доцільне та можливе здійснювати заочний судовий розгляд цієї справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін у справі були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, та причетність до порушення таких його прав відповідачки ОСОБА_2 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Так, судом встановлено, щосторони у справі, які є громадянами України, вступили у шлюб 15.07.2006 року, котрий був зареєстрований Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області, про що складено актовий запис за № 5. При цьому відповідачці ОСОБА_5 після реєстрації цього шлюбу було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ». Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області 15.07.2006 року (копія міститься у справі, а. с. 11).

Судом встановлено й те, що сімейні стосунки між сторонами у справі упродовж тривалого часу, а саме кількох останніх років, погіршилися й упродовж перебування пред`явленого ОСОБА_1 позову у суді на розгляді їх з відповідачкою ОСОБА_2 відносини не покращилися, а тому позивач ОСОБА_1 остаточного вирішив для себе, що їх з відповідачкою ОСОБА_2 шлюб надалі не може існувати. Такі дії сторін у справі викликані різними поглядами на подальше спільне життя та ведення господарства. Тому позивач ОСОБА_1 вважає, що примирення між ним та відповідачкою ОСОБА_2 неможливе, наполягає на розірванні шлюбу.

Своєю чергою, у сторін у справі на даному етапі відсутній спір з приводу поділу майна, котре може вважатися таким, що набуте ними за час перебування у зареєстрованому шлюбі та котре може вважатися їх спільною сумісною власністю.

Судом також встановлено, що за час перебування у шлюбі у сторін у справі народилися двоє дітей - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджуються свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області 12.02.2008 року (копія міститься у справі, а. с.12) та свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданим Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області 16.04.2013 року (копія міститься у справі, а. с. 13). Син ОСОБА_3 30.01.2024 року досяг шістнадцяти років, та є неповнолітнім, а донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 досягла одинадцяти років, є малолітньою.

Позивач ОСОБА_1 у пред`явленому позові стверджує, що обоє дітей сторін у справі проживають по АДРЕСА_1 , де задекларовано також їх місце реєстрації. Разом з дітьми, за такою ж адресою проживає та задекларувала своє місце реєстрації й відповідачка ОСОБА_2 .. Своєю чергою, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 , на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 14.09.2023 року у справі за єдиним унікальним номером 453/999/23 та номером провадження 2/453/337/23 (копія міститься у справі, а. с. 14-20), щомісячно, починаючи з 16.06.2023 року, стягуються аліменти на вказаних дітей у частці від його заробітку - у розмірі 1/3 частини з усіх його видів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення вказаними дітьми повноліття.

Релевантні норми, джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення.

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо права на шлюб, розірвання шлюбу чи визнання його недійсним, а також щодо місця проживання дітей, у тому числі й після розірвання їх батьками шлюбу, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Загальною декларацією прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН у 1948 році, котрі є невід`ємною частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, сім`я охороняється державою.

В силу ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки.

Згідно із ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН у 1948 році, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно із статтями 56, 110 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу.

В силу частин 1-4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна . У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За приписами ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як роз`яснюється у пунктах 4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, то суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя.

Згідно висновку, сформованого Верховним Судом у постанові від 15.01.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 200/952/18 та номером провадження 61-14859св19, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позову за результатами розгляду цієї справи.

Виконуючи вищенаведені приписи чинного СК України, з урахуванням роз`яснень, котрі містяться у пунктах 4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також беручи до уваги ті встановлені судом обставини, згідно з котрими сторони у справі припинили шлюбні відносини, стали чужими людьми, за час розгляду справи в суді не примирилися, і це усе підтверджується зібраними у цій справі доказами, то суд вважає, що подальше спільне життя подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 й збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання цього подружжя суперечить інтересам обох сторін у цій справі, а тому їх шлюб слід розірвати.

Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення. Зокрема, слід розірвати шлюб між сторонами у справі, котрий був зареєстрований 15.07.2006 року Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області, про що було складено актовий запис за № 5, із залишенням відповідачці ОСОБА_2 після розірвання шлюбу її прізвища « ОСОБА_6 », оскільки остання про повернення їй прізвища, наявного у неї до реєстрації цього шлюбу, - « ОСОБА_7 », перед судом не клопотала.

Вирішуючи питання щодо залишення після розірвання вказаного шлюбу сторін у справі проживання двох їх дітей - неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з відповідачкою ОСОБА_2 як їх матір`ю, про що клопоче позивач ОСОБА_1 як їх батько у змісті своєї позовної заяви, суд враховує, що син ОСОБА_3 30.01.2024 року досяг шістнадцяти років, а, отже, вже сам вправі вільно обирати собі місце проживання чи то з батьком чи то з матір`ю, й суду слід було б в обов`язковому порядку з`ясувати його думку з вказаного приводу та отримати відповідну згоду на залишення проживання з матір`ю, чого під час розгляду даної справи, де вирішується лише вимога про розірвання шлюбу батьків цієї неповнолітньої дитини, не представляється можливим, та виходить за межі такого судового розгляду. Натомість донька ОСОБА_4 23.03.2024 року досягла одинадцяти років, а тому її місце проживання повинно визначатися за спільною згодою обох сторін у справі як її батьків, та самої дитини. Аналогічно, суд під час розгляду даної справи, позбавлений можливості з`ясувати думку зазначеної малолітньої дитини щодо її місця проживання, як і не має доказів тому, що з цього приводу обидві сторони у справі як її батьки, з урахуванням також позиції самої дитини, досягли відповідної згоди.

Тому суд, виходячи у першу чергу з інтересів таких дітей, вважає за необхідне не визначати їх місце проживання за результатами вирішення цієї справи про розірвання шлюбу їх батьків, а роз`яснити, що сторони у справі, після розірвання їх шлюбу, не позбавлені права на звернення у суд із вимогою про визначення місця проживання їх дітей, у випадку, якщо вони не дійшли та/чи не дійдуть згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти, та де саме, з урахуванням попередньо отриманої згоди обох дітей. Такий спір, у частині визначення місця проживання тієї дитини, яка є малолітньою, може бути вирішено також органом опіки та піклування.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 1 211 грн. 20 коп. й підтверджуються квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки одного із відділень АТ КБ «ПриватБанк» від 25.04.2024 року за № 0.0..1 (копія міститься у справі, а. с. 1), з урахуванням відповідної позиції позивача ОСОБА_1 з вказаного приводу, який не ставить питання про їх стягнення на свою користь з відповідачки ОСОБА_2 у випадку задоволення вимог його позовної заяви, слід залишити за ним, відступивши таким чином від порядку розподілу судових витрат, визначеного у ст. 141 ЦПК України.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачем ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279, 281-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15.07.2006 року Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області, актовий запис про шлюб № 5.

Після розірвання вказаного шлюбу залишити відповідачці ОСОБА_2 прізвище, котре було їй присвоєне після державної реєстрації такого шлюбу, - « ОСОБА_6 ».

Після розірвання вказаного шлюбу не визначати з ким із батьків та де залишаться проживати неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Роз`яснити, що кожна із сторін у справі, після розірвання їх шлюбу, не позбавлена права на звернення до суду із вимогою про визначення місця проживання вказаних дітей, у випадку, якщо вони не дійшли та/чи не дійдуть згоди з казаного приводу. Такий спір, у частині визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може бути вирішено також органом опіки та піклування.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1 має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому чинним ЦПК України, тобто шляхом подання безпосередньо до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки ОСОБА_2 , яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області. У свою чергу апеляційна скарга на заочне рішення суду подається нею безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачкою ОСОБА_2 протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Відповідачка ОСОБА_2 , якій повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їй складеного повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Повне найменування сторін у справі.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; електронний кабінет: відсутній.

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет: відсутній.

Дата складення повного заочного рішення суду: 25 червня 2024 року.

Суддя Володимир МИКИТИН