Справа № 289/804/24
Номер провадження 2/289/480/24
УХВАЛА

20.06.2024 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Кириленка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Науменко І.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень Радомишльської міської ради Житомирської області та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування записів в Поземельній книзі земельних ділянок, скасування відомостей Державного земельного кадастру щодо інформації про технічну документацію,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вказана цивільна справа.

В підготовчому засіданні позивач та його представник від заявлених позовних вимог не відмовилися та підтримали клопотання заявлені в позовній заяві про виклик свідка ОСОБА_4 , а також витребування від Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області копії поземельної книги по земельним ділянкам за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:06:005:0409, площа 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 0:06:005:0411, площа 0,047 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства в письмових та електронних носіях.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, не заперечували щодо задоволення клопотань позивача. Окрім того, представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_1 просить окрім іншого скасувати рішення Радомишльської міської ради Житомирської області №486 від 16.11.2017 та №211 від 12.04.2018, що, на думку представника відповідача, є публічно-правовим спором, пов`язаним з виконанням публічно-владних управлінських функцій Радомишльською міською радою, тому вирішення спору відноситься до юрисдикції адміністративного судочинства.

Представник позивача заперечував щодо заявленого представником відповідача клопотання та зазначив, що основною позовною вимогою у даній справі є скасування права власності, тому спір має розглядатись за правилами саме цивільного судочинства.

ОСОБА_3 , представники Радомишльської міської ради Житомирського району Житомирської області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в підготовче засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши думку учасників судового процесу, розглянувши клопотання сторін, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Розглянувши клопотання позивача про виклик свідка, суд вважає, що останнє підлягає задоволенню, оскільки відповідає вимогам ст. 91 ЦПК України, а також з метою з`ясування обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно ч. 3 ст. 84 ЦПК України у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Враховуючи викладене, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також винесення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає за необхідне клопотання позивача задовольнити та витребувати докази.

Що стосується клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних із реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а, провадження № 11-574апп18).

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Разом із цим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

До таких правових висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах: від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17 (провадження № 11-870апп18), від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) та інших.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом свого права власності, так як він вважає, що державна реєстрація спірних земельних ділянок за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушує право приватної власності позивача.

Тобто, між сторонами у справі виникли приватноправові відносини.

З огляду на вищевикладене, дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому відсутні підстави для закриття провадження у справі та задоволення клопотання представника відповідача.

Керуючись ст. ст. 19, 84, 91, 259, 260-261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача про виклик свідка та витребування доказів задовольнити.

Викликати в судове засідання в якості свідка ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Попередити свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду відповідно до ч. 4 ст. 91 ЦПК України

Роз`яснити, що належно викликаний свідок, який без поважних причин не з`явився на судове засідання або не повідомив про причини неявки, може бути підданий приводу через відповідні органи Національної поліції України з відшкодуванням у дохід держави витрат на його здійснення, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 147 ЦПК України.

Витребувати від Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області копію поземельної книги по земельним ділянкам за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:06:005:0409, площа 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 0:06:005:0411, площа 0,047 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства в письмових та електронних носіях.

Копію ухвали направити Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області, для виконання.

Витребувані докази слід надати до канцелярії Радомишльського районного суду Житомирської області до 01.08.2024.

Одночасно суд роз`яснює, що, відповідно до чинного законодавства, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені Розділом 1 Главою 9 ЦПК України.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ст. 146 ЦПК України, у разі неподання письмових, речових чи електронних доказів, що витребувані судом, без поважних причин або без повідомлення причин їх неподання суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом.

Ухвала про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

У випадку повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 25.06.2024.

Суддя Олег КИРИЛЕНКО