Справа 206/3318/24
Провадження 2-о/206/475/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

присяжних Волкової М.І., Міненко Г.І.

за участю: секретаря Погребної А.О.,

прокурора ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

особи, відносно якої розглядається ОСОБА_3 ,

представника особи, відносно якої розглядається ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою представникаКомунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» лікаря-психіатра ОСОБА_2 про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_6 до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, без його усвідомленої згоди. В обґрунтування заяви вказує на те, що 21.06.2024 ОСОБА_6 був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» за направленням лікарня КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР Живодер. У приймальному відділенні був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_7 , який після особистого огляду хворого зробила висновок про необхідність його госпіталізації до стаціонарного відділення ув`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Встановлений діагноз: «шизофренія, параноїдна форма,безперевний перебіг,галлюцинаторно-параноїдний синдром, виражений змішаний тип дефекту, поточний процес». 24.06.2024 ОСОБА_6 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги та необхідність його лікування в умовах стаціонару.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_8 підтримав заяву. Суду пояснив, що ОСОБА_6 був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» каретою швидкої медичної допомоги 21.06.2024, за заявою його матері. Підставою для його госпіталізації стало те, що він під час прийому ліків став вживати пиво. Став погано спати ночами, на зауваження матері не реагував, вів себе агресивно. Остання його госпіталізація була з 01.02.2024 по 08.03.2024.

ОСОБА_6 проти заяви лікаря заперечує. Суду пояснив, що ніякої агресії по відношенню до матері чи інших осіб не було. Він приймає приписані йому ліки і далі хоче лікуватися вдома.

Допитана в якості свідка мати ОСОБА_6 ОСОБА_9 суду покзала, що живе разом з сином за однією адресою. 08.03.2024 сина виписали з КП «ДБЛПД» ДОР», все було добре. А 07.06.2024 він отримав пенсію, купив пиво, яке вживав разом з ліками. Став погано спати ночами. Він у своїй кімнаті слухає тихо музику, ходить курити. Сусіди чують, що він вночі ходить, скаржаться. На її зауваження син не реагує, її не слухає. Вважає, що його треба госпіталізувати на стаціонарне відділення лікарні.

Представник ОСОБА_6 адвокат Жиркевич Ю.А. проти задоволення заяви лікаря заперечує. Зазначає, що лікарем не доведена необхідність лікування ОСОБА_6 саме в умовах стаціонарі.

Прокурор ОСОБА_1 також вважає заяву лікаря необґрунтованою, оскільки не доведено існування підстав, передбачених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», для госпіталізації ОСОБА_6 в примусового порядку, без його усвідомленої згоди. Просить відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, думки інших учасників провадження, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016року №2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги.

В судовому засіданні було встановлено, ОСОБА_10 було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР» 21.06.2024 за направленням лікарня КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР Живодер. При обстеженні ОСОБА_6 у приймальному відділенні КП «ДБКЛПД» ДОР черговий лікар-психіатр ОСОБА_7 підтвердив наявність тяжкого психічного розладу і встановив діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений змішаний тип дефекту, поточний процес F 20.00», який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 24.06.2024 року ОСОБА_6 підтверджено діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений змішаний тип дефекту, поточний процес F 20.00». Комісією лікарів-психіатрів встановлено, що пацієнт ОСОБА_6 виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим напружений, тривожний, голосно кричить, інструкції не виконує. Відмовляється від одягу, поривається вийти з оглядової кімнати, заявляє що йому «нічого тут робити». Злісний, забороняє до нього торкатися, поведінкою виявляє омани сприйняття, розмовляє сам із собою, емоційно неадекватний, мислення розірване, критика до свого стану порушена. Комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що ОСОБА_6 потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу».

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Тлумачення вказаної норми свідчить, що примусова госпіталізація можливе лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу.

При цьому, необхідно достовірно встановити, що особа є психічно хворою; психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 останній раз перебував на стаціонарному лікуванні в цьому закладі з 01.02.2024 по 08.03.2024. Йому був встановлений діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром». Після виписки рекомендовано: відідування психіатра за місцем проживання, призначено прийом підтримуючої терапії.

З пояснень ОСОБА_6 і його матері ОСОБА_9 встановлено, що він відвідує лікаря-психіатра за місцем свого проживання, регулярно приймаю підтримуючу терапію.

Даних про те, що ОСОБА_6 не виконував призначення лікарів суду не надано.

Крім того, суд вважає, що лікарем-психіатом не доведена необхідність лікування ОСОБА_6 саме в умовах стаціонару.

Доводи лікаря стосовно того, що ОСОБА_6 становить небезпеку для себе та оточуючих в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявником не доведено наявність підстав, встановлених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» для госпіталізації ОСОБА_6 до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.14,16,27 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст.57-60, 258, 259, 264, 265, 339-342 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» лікаря-психіатра ОСОБА_2 про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги ОСОБА_6 , - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя І.П. Прінь

Присяжні М.І. Волкова

Г.І. Міненко