Справа № 350/793/24
Номер провадження 2/350/328/2024
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2024 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, суд -
встановив:
У своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 134766 гривень 00 копійок, що становить в еквіваленті 3400 доларів США та судові витрати по справі.
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 10 березня 2024 року, між нею та відповідачем, було укладено договір позики, за яким відповідач отримав у неї грошову суму у розмірі 3400 доларів США, що становить 134766 гривень та зобов`язався повернути зазначену суму грошових коштів в термін до 30 квітня 2024 року. Однак у визначений строк відповідач коштів не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку відмовляється повернути вказану суму боргу. Тому позивачка змушена звернутися до суду із вказаним позовом.
У судове засідання позивачка та її представник адвокат Родіков І.С. не прибули. Позивачка направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила заслухати справу в її відсутності, не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у його відсутності з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України, з ухваленням заочного рішення.
Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в простій письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.
Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошову суму, що була передана останньому в строк, встановлений договором.
Судом встановлено, що згідно власноручно написаної та підписаної ОСОБА_2 розписки, останній 10 березня 2024 року отримав від ОСОБА_1 , кошти в сумі 3400 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 квітня 2024 року (а.с.5).
Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Частиною 1 ст. 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
В такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язанями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України в справі №6-79цс14 від 02.07.2014р.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка передала відповідачу грошові кошти за розпискою у розмірі 3400 доларів США.
Частиною 2 ст. 533 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно витягу з сайту НБУ, офіційний курс гривні щодо іноземної валюти долара США станом на травень 2024 року становить 39,637 (а.с. 6).
Станом на момент пред`явлення позову до суду, а саме травень 2024 року, 3400 доларів США по курсу НБУ еквівалентно 134766 грн. з розрахунку 3400 доларів США х 39,637 грн.
У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.
Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1348,60 грн.
На підставі ст.ст.526, 625, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 223, 280-282, 284, 294, 296 ЦПК України, суд -

вирішив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорм позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 134766 ( сто тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят шість ) гривень боргу за договором позики та 1348,60 гривень судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Повний текст рішення складено 25.06.2024.

Суддя: