Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1783/21 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №935/1783/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки у зв`язку із несплатою аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Лук`янчук Юрій Віталійович

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Пасічного Т.З.

встановив:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) на заборгованість по сплаті аліментів для утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 90 449,78 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що до 22 жовтня 2007 року вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. З відповідачем має спільного сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки ОСОБА_2 ще до розлучення не брав участі в утриманні дитини, вона звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина. Відповідно до рішення Житомирського районного суду Житомирської області з відповідача стягнуто аліменти на її користь у розмірі доходу щомісячно на утримання сина. Відповідний виконавчий документ №2-189/08 від 28.10.2008 року, виданий Житомирським районним судом, подано на виконання до Корольовського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі та відкрито відповідне виконавче провадження №19965361.

Вказувала, що впродовж усього часу з моменту стягнення аліментів відповідач належним чином не брав і не бере участі в утриманні сина. Так, станом на 01.05.2021 року ОСОБА_2 , неналежним чином сплачуючи аліменти, допустив заборгованість в сумі 90 449,78 грн., відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої Корольовським відділом державної виконавчої служби.

Зазначала, що поважних причин, з яких відповідач не міг сплачувати аліменти в повному обсязі та у визначені законом і рішенням суду строки, у нього не було. На день подання позову заборгованість по сплаті аліментів не погашена, що і стало причиною звернення до суду з метою притягнення відповідача до відповідальності за несплату аліментів у вигляді неустойки, згідно з положеннями ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, для того, щоб частково відшкодувати усі витрати, пов`язані з неотриманням аліментів дитиною.

Посилається також на те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 90 449,78 грн., а неустойка по сплаті аліментів - 145 708,17 грн. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів у розмірі, що не перевищує 100 відсотків суми заборгованості по сплаті аліментів. Тому, сума неустойки (пені), що підлягає до стягнення з відповідача становить 90 449,78 грн.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несплату аліментів розмірі 90 449,78 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів змінити, зменшивши її розмір з 90 449, 78 грн. до 19 804,00 грн., а також змінити розподіл судових витрат, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення посилався на те, що із довідки-розрахунку №7557/7 від 25.05.2021 року, виданої Корольовським ВДВС Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) по виконавчому провадженню №19965361 з виконання виконавчого листа №2-189/08 від 28.10.2008 року, його заборгованість за аліментами становить 90 449,78 грн., а отже, стягнута сума пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини має бути 90 449,79 грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості.

Вказує, що звертаючись до суду із даним позовом, позивач надала довідку-розрахунок №7557/7 від 25.05.2021 року, видану Корольовським ВДВС Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), яку суд першої інстанції взяв в основу ухваленого оскаржуваного рішення. Однак, у нього станом на 01.05.2021 року була відсутня заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 90 449, 78 грн., вона складала 19 804,00 грн., що вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі №144441/2315-23/20 від 21.11.2023 року.

На підставі вищезазначеного, просив рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 90 449,78 грн. до 19 804,00 грн.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася. Від неї на адресу Житомирського апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача - адвокат Лук`янчук Ю.М. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 90 449,78 грн. до 19 804,00 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського районного управління юстиції 12 листопада 2007 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 22 жовтня 2007 року (а.с.6).

Відповідно до розрахунку-заборгованості № 61557/7 від 25.05.2021 року, виданого Корольовським ВДВС Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), борг ОСОБА_2 станом на 01.05.2021 року по виконавчому провадженню №19965361 з виконання виконавчого листа №2-189/08 від 28.10.2008 року, виданого Житомирським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 17.10.2007 року та до досягнення повноліття, становить 90 449,78 грн. (а.с.10).

Враховуючи розгляд справи в суді першої інстанції без участі відповідача, який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів, з урахуванням ч. 3 367 ЦПК України, вважає за можливе прийняти додані стороною відповідача до апеляційної скарги докази.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №144441/2315-23/20 від 21.11.2023 року, виданого Корольовським ВДВС Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), борг ОСОБА_2 станом на 01.05.2021 року по виконавчому провадженню №19965361 з виконання виконавчого листа №2-189/08 від 28.10.2008 року, виданого Житомирським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 17.10.2007 року та до досягнення повноліття, становить 19 804,00 грн. (а.с.42-43).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує рішення суду по стягненню аліментів, що стверджується доданим розрахунком, у зв`язку з чим на день розгляду справи утворилась заборгованість в розмірі 90 449,78 грн., а тому відповідач з урахуванням положень ст. 196 СК України має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді пені (неустойки). При цьому суд, обраховуючи розмір пені виходив з того, що її розмір вираховується за формулою, за якою за кожен день заборгованості платник аліментів має сплачувати 1% заборгованості за такий місяць. Загальна сума пені за порушення ОСОБА_2 аліментних зобов`язань становить 145 708,17 грн., разом з тим з відповідача на користь позивача може бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 90 449,79 грн., що не є більше 100 відсотків заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, однак не вважає визначений судом першої інстанції розмір пені правильним, з огляду на наступне.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст. 196 СК України, неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до наданого Корольовським ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.11.2023 року у виконавчому провадженні №19965361, загальний борг відповідача по аліментам станом на 01.05.2021 року складає 19 804,00 грн. (а.с.42-43).

Колегія суддів вважає, даний розрахунок належним доказом, оскільки містить суму заборгованості по аліментах з урахуванням сплачених відповідачем протягом спірного періоду коштів на погашення суми заборгованості по аліментах, на що наголошував представник відповідача під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням того, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи та на платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Розраховуючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів колегія суддів виходить з наступного.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Тому, з урахуванням положень ст. 196 СК України, яка передбачає, що розмір пені, що підлягає стягненню за аліменти, не може бути більше 100 % заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 19 804,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначеного судом першої інстанції розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, зі зменшенням вказаного розміру з 90 449,78 грн. до 19 804,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд компенсує відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 075,98 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Лук`янчук Юрій Віталійович, задовольнити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 90 449,78 грн. до 19 804,00 грн.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 075,98 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2024 року.

Головуючий Судді