Справа № 462/7443/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі головуючого судді Колодяжного С.Ю., розглянувши в приміщенні суду у м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про відшкодування збитків,

встановив:

ОСОБА_1 26.09.2024 року звернулася в Залізничний районний суд м.Львова з позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго», в якому просить стягнути з відповідача на її користь збитки у розмірі 1473,92 грн., з яких 151,40 грн. судовий збір від 02.09.2024 року та 1322,52 грн. понесених витрат, у зв?язку з відкриттям виконавчого провадження.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.08.2024 року в додатку «Приват 24» вона отримала сповіщення про блокування рахунків, оскільки приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сокіл В.І. відкрито виконавче провадження №75910736 від 27.08.2024 року, на підставі судового наказу №465/4448/24, виданого 01.08.2024 року Франківським районним судом м.Львова про стягнення із ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості у розмірі 5142,48 грн. В межах виконавчого провадження №75910736 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сокіл В.І. стягнуто з неї 6767,80 грн., з яких 5142,48 грн. заборгованість по централізованому опаленню, 302,80 грн. судовий збір, 1322,52 грн. виконавчий збір і витрати на нього. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 13.09.2024 року даний судовий наказ скасовано. Таким чином, кошти були безпідставно стягнуті з її рахунку, у зв`язку з чим, на підставі ст.1166 ЦК України, просить стягнути з відповідача на її користь 1322,52 грн. збитків, завданих їй з веденням виконавчого провадження. Також, позивачем було сплачено 151,40 грн. судового збору за скасування судового наказу, а тому просить вказану суму стягнути на її користь з відповідача. Крім того, просить суд стягнути з відповідача 1500 грн. витрат на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.10.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаний строк уповноваженим представником відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Олійник Л.В. подано 13.11.2024 року суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки судовий наказ був скасований вже після пред`явлення ЛМКП «Львівтеплоенерго» судового наказу до виконання та закінчення виконавчого провадження. Також зазначила, що скасування судового наказу не позбавляє ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернутися із тією самою вимогою до суду в порядку позовного провадження.

У поданій 06.12.2024 року відповіді на відзив позивача вказує, зокрема, на те, що відповідач, знаючи про відсутність для нарахування боргу, свідомо ініціював процедуру примусового стягнення, що є зловживанням його правами. Приватний виконавець повідомила їй про те, що виконавчий збір не повертається, а тому, на підставі ст.1166 ЦК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати їй витрати на виконавче провадження та судові витрати.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.07.2024 року Франківським районним судом м.Львова видано судовий наказ №465/4448/24 за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення із ОСОБА_1 в розмірі 5142,48 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та 302,80 грн. судового збору.

27.08.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сокіл В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75910736 з примусового виконання виконавчого судового наказу №465/4448/24, виданого 20.08.2024 року Франківським районним судом м.Львова.

В межах виконавчого провадження №75910736 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сокіл В.І. винесено постанови від 28.08.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 544,52 грн. основної винагороди, 350 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження, а також 428 грн. додаткових витрат виконавчого провадження.

На виконання судового наказу №465/4448/24 в межах виконавчого провадження №75910736 з боржника ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у розмірі 6767,80 грн. (а.с.8).

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сокіл В.І. від 29.08.2024 року виконавче провадження №75910736 було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки основний борг за виконавчим документом, основна винагорода приватного виконавця Сокіл В.І., витрати виконавчого провадження стягнуто з боржника в повному обсязі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 13.09.2024 року скасований судовий наказ №465/4448/24, виданий 01.07.2024 року Франківським районним судом м.Львова за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» суми боргу за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та поослуги з гарячого водопостачання у сумі 5142,48 грн., сплаченого судового наказу в розмірі 302,80 грн. (а.с.13)

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 18.11.2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено, допущено поворот виконання судового наказу №465/4448/24 Франківського районного суду м.Львова від 01.07.2024р. за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та послуги з гарячого водопостачання; в порядку повороту виконання судового наказу №465/4448/24 від 01.07.2024 р. стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5445,28 грн.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст.22 ЦК України);

- причинний зв?язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов?язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

- вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до роз?яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

Відповідно ч.1 ст.13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов?язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 4 статті 27 Закону визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З аналізу вказаних норм Закону слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов?язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору є обов?язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 28.04.2020 року у справі № 480/3452/19, від 28.01.2021 року у справі № 640/24233/19.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв?язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (ч. 7).

Оскільки судовий наказ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження та відбувалось стягнення, був скасований, однак виконавче провадження закрите на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для застосування відповідних норм законодавства.

Проте, оскільки ЛМКП «Львівтеплоенерго» пред`явило судовий наказ до виконання, який в подальшому був скасований з посиланням, що між сторонами існує спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження, але з того часу ЛМКП «Львівтеплоенерго» не зверталося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з гарячого водопостачання, суд дійшов висновку, що саме ЛМКП «Львівтеплоенерго» як ініціатор примусового виконання судового наказу повинен відшкодувати витрати позивачу на фінансування (стягнення з позивача) коштів виконавчого провадження в якості завданої майнової шкоди (збитків) позивачу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що кошти в розмірі 1322,52 грн., які складаються з основної винагороди приватного виконавця в розмірі 544,52 грн., мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 350 грн., та додаткових витрат виконавчого провадження у розмірі 428 грн., є збитками, які поніс позивач та вони знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача, а тому позов в цій частині є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення 151,40 грн. судового збору за скасування судового наказу, то така не підлягає до задоволення, оскільки, згідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року, питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред?явлення позову в іншій справі.

Щодо стягнення з відповідача та користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та адвокатом Сагатою Є.В. укладено договір про надання правової допомоги від 24.09.2024 року. Згідно з п.3.1. вказаного договору сторони домовилися, що загальна сума гонорару складає 15000 грн. за судове та досудове врегулювання спору.

На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Сагатою Є.В., окрім копії договору про надання правової допомоги, додано копію квитанції до прибуткового касового ордеру №1.

Відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.11.2022 року у справі №757/24445/21-ц.

Згідно з п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі №910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22).

Враховуючи складність справи, характер спірних правовідносин, предмет позову, те, що розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, виходячи з конкретних обставин справи, віднесення справи до категорії малозначних, а також обсяг наданих адвокатом послуг та долучених до матеріалів справи доказів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені останньою витрати, пов`язані з розглядом справи, що становлять 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки розмір цих витрат відповідає критеріям співмірності, визначеним ч.4 ст.137 ЦПК України.

За положеннями ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст.141 ЦПК України та вказаного роз`яснення, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн. розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, із відповідача ЛМКП «Львівводоканал» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1086,80 (89,73 % від 1211,20 грн.) грн. судового збору.

Керуючись ст.2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 1322,52 грн. збитків.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 1086,80 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору та 1500 грн. витрат на правничу допомогу, а всього 2586,80 грн. судових витрат.

Рішення суду, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , місцезнаходження: м.Львів, вул.Данила Апостола, 1.

Текст рішення складено 20.12.2024 року.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний