Справа № 346/3355/24
Провадження № 2/346/1508/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Хмельницької І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, звільнення від заборгованості за аліментами та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04.11.2013 року присуджено з нього на користь відповідача аліменти на утримання сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, а саме 450 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття. Починаючи з березня 2019 року по березень 2024 року у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 77 096 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Вказує, що з січня 2019 року дитина проживає разом із ним в АДРЕСА_1 , де створені всі належні умови проживання. Мати із сином не проживає, веде аморальний спосіб життя, будь-якої допомоги не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, про що свідчить рішення вищевказаного суду від 14.12.2022 року, яким відповідача позбавлено батьківських прав відносно вказаного сина. Внаслідок істотної зміни обставин, а саме повного перебування дитини на утриманні позивача та її проживання із ним, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, є підстави для звільнення останнього від сплати аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає та витрачає їх на свої потреби, інтересами сім`ї не цікавиться. Тому позивач просить звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 ; звільнити його від сплати заборгованості за аліментами по виконавчому листу в справі №346/6276/13-ц в сумі 77 096 грн.; стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаного сина в розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення останнім повноліття.

Позивач в судове засідання не з`явився.19.12.2024 року його представник, адвокат Лесюк А.В. подав до суду письмову заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, а розгляд справи проводити в його та позивача відсутності ( а.с. 71 ).

12.01.2023 року її представник, адвокат Лесюк А.В. подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у його та позивача відсутності (а. с. 23).

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.08.2013 року шлюб між сторонами розірвано, вказаного сина залишено проживати з матір`ю (а.с. 10).

Відповідно до виконавчого листа №346/6276/13-ц, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області на виконання рішення цього суду від 04.11.2013 року, присуджено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, досягнення дитиною повноліття; стягнення аліментів розпочато з 09.10.2013 року ( а.с. 11 ).

Заочним рішенням вказаного суду від 14.12.2022 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 14-16 ).

Згідно з даними довідки про реєстрацію місця проживання особи №173, виданої 01.03.2019 року Нижньовербізькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковалівка Коломийського району Івано-Франківської області, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 8 ).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 01.04.2024 року розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 становить 77096 грн. (а.с. 12-14).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею кошів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття.

Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби, а частиною 2 цієї статті передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Положеннями ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до з ч.1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Згідно з ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Викладене вище повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

З досліджених у судовому засідання доказів вбачається, що позивач був обізнаний про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання їхнього сина, при цьому згідно з вищевказаним розрахунком заборгованості з березня 2019 року по березень 2024 року він жодного разу не здійснив сплату аліментних платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість, доказів виникнення якої у зв`язку з тяжкою хворобою позивача або іншою обставиною, що має істотне значення, матеріали справи не містять і на такі обставини позивач не посилається.

Системний аналіз норм сімейного законодавства, дозволяє суду зробити висновок, що оскільки право на стягнення аліментів належить тому із батьків, з яким проживає та на утриманні якого перебуває дитина, він може бути звільнений від сплати аліментів, що були присуджені на підставі рішення суду в разі перебування дитини на утриманні платника аліментів.

Обставиною, що має суттєве значення, позивач зазначає те, що дитина в період з січня 2019 року проживала з ним та перебувала повністю на його утриманні, однак, суд вважає вказану обставину недоведеною, адже доказів такого проживання та здійснення будь-яких витрат на її утримання, ним не надано. Посилання на рішення суду від 14.12.2022 року, яким відповідача позбавлено батьківських прав, та як стверджує позивач, встановлено, що дитина проживає з ним за місцем реєстрації, не є слушним, оскільки з часу його ухвалення минуло більше 2 років. Долучена копія довідки про реєстрацію місця проживання сина сторін за адресою позивача, датована 01.03.2019 року, не є належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування.

На підставі наведеного, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, зокрема, що його син ОСОБА_3 проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, щоб слугувало підставою для звільнення позивача як батька від обов`язку утримувати вказану дитину, а також від сплати заборгованості за аліментами, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Наявність зміни обставин, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість, припинення, чи існування обставин, що мають істотне значення, пред`являючи вказаний позов, в тому числі, звільнення як від сплати аліментів, так і за заборгованістю за ними, позивачем не доведено та в процесі розгляду справи судом не встановлено.

Відтак, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про звільнення від сплати аліментів, то відсутні й підстави для вирішення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання цієї дитини.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити із вказаних підстав.

На підставі наведеного, ст.ст. 141, 180-181, 188, 197, 273 СК України та, керуючись ст. ст. 12-13, 76-81, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнення від заборгованості за аліментами та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 23 грудня 2024 року.

Суддя: Яремин М. П.