РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/23342/23

Номер провадження 2/495/263/2024

21 травня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини, в якому просить суд: визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком, ОСОБА_1 , передавши сина на його утримання та виховання за адресою: АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивача

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що 28 жовтня 2006 року позивач уклав шлюб з відповідачем, який було зареєстровано виконавчим комітетом Бритівської сільської ради, Білгород-Дністровського районну, Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Бритівської сільської ради, Білгород-Дністровського районую Одеської області 28 жовтня 2006 року, актовий запис за № 24 від 28 жовтня 2006 року.

Від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні стосунки з позивач з відповідачем припинили у 2014 році і 08 серпня 2014 року їх шлюб було розірвано рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 08 серпня 2014 року, справа № 522/14153/14-ц.

Після припинення шлюбних відносин, позивач з відповідачем вирішили, що їх син спочатку залишиться проживати з відповідачем. При цьому ОСОБА_2 зобов`язалася надавати позивачу можливість приймати активну участь у вихованні та утриманні дитини. Але замість того, щоб надавати можливість позивачу зустрічатися з сином та приймати участь у його вихованні, ОСОБА_2 , без поважних на те причин, почала не давати позивачу такої можливості, мотивуючи це надуманими причинами. Це погано стало відображатися на вихованні сина.

Усі ці роки, що позивач не проживає з відповідачем разом він постійно надає необхідну матеріальну допомогу відповідачу на утримання їх спільної дитини і це підтверджується самим відповідачем.

Позивач працевлаштований, має постійний матеріальний дохід, проживає в окремій квартирі, де створено всі необхідні умови для проживання, виховання та утримання дитини.

Як зауважує позивач, коли дитина приходить до нього, то він дуже уважно, з любов`ю до нього відноситься, ніколи позивач відповідача не скривджує та не налаштовує дитину проти матері.

У зв`язку з вищевказаним позивач з відповідачем не можуть дійти згоди щодо місця проживання їх сина. Зараз дитина мешкає разом з відповідачем, але позивач вважає, що дитині буде набагато краще проживати з ним, так як на теперішній час він потребує постійної батьківської уваги та підтримки. Позивач зазначає, що дуже любить свого сина і бажає, щоб він виріс хорошою людиною. Враховуючи що він має постійний дохід та постійне житло, а також велике бажання виховати сина достойною людиною, це надасть позивачу можливість забезпечити сина усім необхідним та окружити його любов`ю та турботою.

Позивач не згоден із тим, щоб син проживав із відповідачем, наполягає на визначенні місця проживання дитини, ОСОБА_3 , саме разом з позивачем, тобто його батьком.

Вважає, що в інтересах сина проживати саме з батьком, адже він має постійне місце проживання, стабільний дохід, має час займатися дитиною, її вихованням, турботою про неї, відводити його до школи, забирати зі школи, гуляти з ним та іншим чином піклуватися про нього. Доходи позивача дають йому можливості у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в сімейній атмосфері любові, поваги та моральної та матеріальної забезпеченості.

У той же час відповідач не має достатнього впливу на належне виховання нашої дитини.

Таким чином, проживання сина разом з позивачем відповідає його інтересам. Позивач має можливість і бажання забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися його вихованням, чого відповідач забезпечити не зможе.

Але позивач усвідомлює, що відповідач є мамою їхнього сина і тому він не має наміру перешкоджати їй зустрічатися з сином, спілкуватися з ним та приймати участь у його вихованні.

Процесуальні дії у суді

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2023 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини була передана за підсудністю Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024 головуючої по вказаній цивільній справі було обрано суддю ОСОБА_4 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 січня 2024 року цивільна справа була прийнята до свого провадження та відкрито загальне позовне провадження.

05.02.2024 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач зазначила, що з даною позовною заявою вона згодна, вважає її законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

По-перше, їх з позивачем син, ОСОБА_3 , на даний час досяг віку, коли необхідна постійна увага та участь батька в його вихованні.

По-друге, дитина любить і поважає батька та бажає проживати разом з ним.

По-третє, у позивача є об`єктивна можливість проживати разом з дитиною, утримувати його та позитивно впливати на його виховання маючи усі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задоволення гармонійного розвитку його особистості в атмосфері любові, поваги та моральної та матеріальної забезпеченості.

Частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, яки проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вважає, що в інтересах їх сина проживати саме зі своїм батьком.

У той же час, як зауважує відповідач, вона не має достатнього впливу на належне виховання їх дитини.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 лютого 2024 року до участі у цивільній справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради та зобов`язано орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради надати письмовий висновок про доцільність/недоцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 .

13.05.2024 року до суду надійшов висновок виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Янков Іван Дмитрович подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його довірителя, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями206,207цьогоКодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду від 08.08.2014 року (справа № 2/522/7540/14) був розірваний.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження. актовий запис про народження № 1939 від 06.03.2012 року, місце реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції.

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_2 . На сьогоднішній час ОСОБА_1 вважає, що неповнолітньому сину, ОСОБА_3 , краще постійно проживати з ним. В позовній заяві зазначено, що він має постійне місце проживання, стабільний дохід, має можливість у повному обсязі створити усі необхідні умови для проживання та розвитку дитини.

Висновком виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування, покладено на розсуд суду прийняття рішення про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вказаному висновку органу опіки та піклування також вказано, що неповнолітній ОСОБА_3 не заперечує щодо подальшого проживання разом з батьком.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною першою статті 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно зпунктом 1 цієї статтівсім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вище наведені обставини, керуючись принципом максимального забезпечення прав та інтересів дитини, зважаючи на те, що відповідачка в ході розгляду справи визнала позов та не заперечувала щодо визначення місця проживання її сина ОСОБА_3 разом з батьком за адресою постійного проживання батька, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування та думку дитини, суд вважає, що оскільки насамперед мають бути забезпечені якнайкращі інтереси неповнолітньої дитини, тому позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що матір дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування чи за рішенням суду.

Висновки суду

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що оскільки відповідачка в ході розгляду справи визнала позов та не заперечувала щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою постійного проживання останнього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та спрямовані на захист прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , передавши сина на його утримання та виховання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради (, адреса: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська 56).

Суддя Н.Д. Анісімова