Номер провадження: 22-ц/813/2864/24
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Логовського Віталія Віталійовича, представника Одеської регіональної торгово-промислової палати на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2023 року, постановленого під головуванням судді Домусчі Л.В., повний текст рішення складений 26 жовтня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської регіональної торгово-промислової палати про поновлення на посаді, стягнення різниці у заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської регіональної торгово-промислової палати про поновлення на посаді, стягнення різниці у заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення Ради Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05 жовтня 2022 року, оформлене протоколом №5, в частині затвердження рішення Президента ОРТПП про дострокове звільнення ОСОБА_1 від обов`язків Першого віце-президента Палати;

- визнати незаконним та скасувати наказ Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05.10.2022 року №37/О, прийнятий на підставі рішення Ради ОРТПП п.1 №4 від 05.10.2022 року про дострокове звільнення ОСОБА_1 від обов`язків Першого віце-президента ОРТПП;

- визнати незаконним та скасувати наказ Одеської регіональної торгово-промислової палати від 06.10.2022 року №39/О в частині виключення із штатного розпису посади Першого віце-президента;

- поновити ОСОБА_1 на посаді Першого віце-президента ОРТПП з 06.10.2022 року;

- стягнути з ОРТПП на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі Першого віце-президента ОРТПП і начальника управління товарних експертиз ОРТПП за час весь виконання ОСОБА_1 нижчеоплачуваної роботи;

- стягнути з ОРТПП на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 25000 грн.;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаду Першого віце-президента ОРТПП.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що01.02.2009 року рішенням Президіуму ОРТПП від 22.01.2009 року, оформленим протоколом №1, ОСОБА_1 була обрана на посаду віце-президента ОРТПП, на яку вона заступила 01.02.2009 року.

На підставі наказу ОРТПП від 16.01.2014 року та рішення Ради ОРТПП від 15.01.2014 року, оформленого протоколом №1, ОСОБА_1 переведена з посади віце-президента на посаду Першого віце-президента ОРТПП.

Рішенням загальних звітно-виборних зборів членів ОРТПП від 13.12.2018 року, оформленого протоколом №3, ОСОБА_1 обрано до складу Ради палати.

Рішенням Ради ОРТПП від 13.12.2018 року, оформленим протоколом №1, ОСОБА_1 обрано до Президії Палати строком на п`ять років на період роботи з 2019 по 2024 рік та затверджено на посаді Першого віце-президента ОРТПП строком на п`ять років з 15.01.2019 року по 14.01.2024 року. З цього приводу також видано наказ №О-4 від 15.01.2019 року.

05.10.2022 року на підставі наказу ОРТПП від 05.10.2022 року №37/О та рішення Ради ОРТПП п.1 №4 від 05.10.2022 року, оформленого протоколом № 5, ОСОБА_1 було достроково звільнено від обов`язків Першого віце-президента ОРТПП та згідно зі ст.118 КЗпП України надано з 06.10.2022 року попередню посаду начальника управління товарних експерти з посадовим окладом 14 000 грн.

ОСОБА_1 вважає, що її звільнення відбулося з порушеннями норм трудового законодавства та зазначила, вона з 06.10.2022 року по 21.10.2022 року перебувала на лікарняному, а накази №37/О та №39/О були вручені їй 22.10.2022 року на її робочому місті.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2023року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Рішення Ради Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05 жовтня 2022 року, оформлене протоколом №5, в частині затвердження подання Президента ОРТПП про дострокове звільнення ОСОБА_1 від обов`язків Першого віце-президента Палати визнано незаконним та скасовано.

Наказ Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05.10.2022 року №37/О, прийнятий на підставі рішення Ради ОРТПП п.1 №4 від 05.10.2022 року про дострокове звільнення ОСОБА_1 від обов`язків Першого віце-президента ОРТПП визнаний незаконним та скасований.

Наказ Одеської регіональної торгово-промислової палати від 06.10.2022 року №39/О в частині виключення із штатного розпису посади Першого віце-президента визнаний незаконним та скасований.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді Першого віце-президента Одеської регіональної торгово-промислової палати з 06 жовтня 2022 року.

Стягнуто з Одеської регіональної торгово-промислової палати на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі нижчеоплачуваної роботи, а саме з 06 жовтня 2022 року по 18 жовтня 2023 року, в сумі 55 138грн. 04 коп.

Стягнуто з Одеської регіональної торгово-промислової палати на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Першого віце-президента Одеської регіональної торгово-промислової палати.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Логовський В.В., представник Одеської регіональної торгово-промислової палати подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про незаконний характер рішень Ради Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05.10.2022 року в частині затвердження подання Президента ОРТПП про дострокове звільнення ОСОБА_1 від обов`язків Першого віце-президента Палати, так як не взяв до уваги надані відповідачем докази.

Також апелянт вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 18 червня 2024 року адвокат Логовський В.В., представник Одеської регіональної торгово-промислової палати не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 3 т. 3).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Семенової Н.С., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01.02.2009 року рішенням Президіуму ОРТПП від 22.01.2009 року, оформленим протоколом №1, ОСОБА_1 обрано на посаду віце-президента ОРТПП, на яку вона заступила 01.02.2009 року.

На підставі наказу ОРТПП від 16.01.2014 року та рішення Ради ОРТПП від 15.01.2014 року, оформленого протоколом №1, ОСОБА_1 переведена з посади віце-президента на посаду Першого віце-президента ОРТПП.

Рішенням загальних звітно-виборних зборів членів ОРТПП від 13.12.2018 року, протокол №3, ОСОБА_1 обрано до складу Ради палати.

Рішенням Ради ОРТПП від 13.12.2018 року, протокол №1, ОСОБА_1 обрано до Президії Палати строком на п`ять років на період роботи з 2019 по 2024 рік та затверджено на посаді Першого віце-президента ОРТПП строком на п`ять років з 15.01.2019 року по 14.01.2024 року. З цього приводу також видано наказ №О-4 від 15.01.2019 року.

Як вбачається зі Статуту відповідача, Одеська регіональна торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, що об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання в регіоні діяльності палати, з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торгівельної інфраструктури, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності у своєму регіоні, всебічному розвитку всіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України (а.с.11-32 т. 1).

ОРТПП є членом Торгово-промислової палати України та здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», інших законів, нормативно-правових актів та Статуту.

Як вбачається з п. 5.1. Статуту ОРТПП в редакції, діючій на день звільнення Позивачки, керівними органами ОРТПП є загальні збори членів Палати, Рада Палати, Президія Палати, Президент Палати.

Згідно з п.п. 5.3., 5.3.2. Статуту вищим керівним органом Палати є Загальні збори членів Палати, до виключної компетенції яких зокрема відносяться вибори Ради Палати (її кількісного та персонального складу) терміном на п`ять років.

В період між загальними зборами ОРТПП керівництво її діяльністю здійснює Рада, яка обирається Загальними зборами на п`ятирічний строк. Кількість членів Ради визначається Загальними зборами. В керівні органи ОРТПП можуть бути обрані співробітники Палати, які пропрацювали не менше п`яти років, керівники підприємств, що є членами Палати не менше п`яти років (п.5.6.1. Статуту).

Відповідно до пункту 5.7.8. Статуту Рада ОРТПП визначає кількість членів Президії Палати і обирає за поданням Президента Палати із складу членів Ради персональний склад Президії палати терміном на п`ять років, а згідно з п. 5.7.9. Статуту за поданням Президента ОРТПП затверджує Першого віце-президента і віце-президентів Палати.

Пунктом 5.11.1 Статуту Палати встановлено, що для керівництва діяльністю ОРТПП Рада обирає строком на п`ять років Президію Палати у складі Президента, Першого віце-президента і віце-президентів (один з яких є генеральним секретарем Ради і Президії), членів Президії.

Згідно з п.5.15.8 Статуту Президент Палати виносить на затвердження Ради ОРТПП кандидатури Першого віце-президента, віце-президентів і членів Президії Палати та визначає коло службових обов`язків Першого віце-президента і віце-президентів, подає на затвердження Ради рішення про дострокове звільнення від обов`язків Першого віце-президента, віце-президентів і членів Президії.

Отже статутом ОРТПП передбачено особливий порядок призначення та звільнення та процедуру обрання Президії Палати, до якої також входить посада Першого віце-президента.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 жовтня 2022 року відбулося засідання Ради ОРТПП, на якому було затверджено подання Президента ОРТПП про дострокове звільнення ОСОБА_1 від обов`язків Першого віце-президента Палати, у зв`язку з чим її було виключено з членів Президії ОРТПП та звільнено від виконання обов`язків Генерального секретаря Ради та Президії ОРТПП. Виключено відомості про ОСОБА_1 як про особу, яка має право вчиняти дії від імені ОРТПП, що містяться у ЄДР.

Згідно з наказом ОРТПП № 37/О від 05.10.2022 року ОСОБА_1 достроково звільнено від обов`язків Першого віце-президента ОРТПП на підставі рішення Ради ОРТПП п.1 №4 від 05.10.2022 року, оформленого протоколом № 5, та за п.2 - згідно зі ст.118 КЗпП України їй надано з 06.10.2022 року попередню посаду начальника управління товарних експертиз з посадовим окладом 14 000 грн. (а.с.9 т. 1).

Указаний наказ вручено ОСОБА_1 кур`єрською поштою 06.10.2022 року.

Крім того наказом ОРТПП №39/0 від 06.10.2022 року «Про внесення змін до штатного розпису» § 1. - наказано внести головному бухгалтеру, ОСОБА_2 , зміни до штатного розпису: 1. Виключити:-посаду Першого віцепрезидента (1 шт.од) з посадовим окладом 22 000 грн. (а.с.10 т. 1).

Позивачка оспорює зазначене рішення та наказ, вважаючи що останні прийнятті з порушенням законодавства.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що рішення Ради Палати від 05.10.2022 року, наказ про дострокове звільнення від 05.10.2022 року, а також наказ від 06.10.2022 року № 39/О в частині виключення із штатного розпису посади Першого віце-президента прийнято всупереч Статуту торгово-промислової палати України є незаконними, оскільки звільнення ОСОБА_1 з посади Першого віце-президента ОРТПП відбулося з порушенням закону, так як закріплене п. 5.15.8. Статуту ОРТПП право Президента Палати подавати на затвердження Ради рішення про дострокове звільнення від обов`язків Першого віце-президента, віце-президентів і членів Президії не означає, що таке право може бути реалізоване без дотримання вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною третьою статті 147-1 КЗпП України працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Підстави звільнення працівників з ініціативи роботодавця закріплені статтями 40, 41 КЗпП України.

Як зазначив Пленум Верховного суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Припинення трудового договору оформляється виданням наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу.

Як встановлено п.п. 2.3., 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спальним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства i з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення i повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Тобто, у наказі (розпорядженні) про звільнення повинні бути зазначені підстави припинення трудового договору у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства i з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, які мають бути перенесені у трудову книжку звільненого працівника.

Проте, оскаржуваний наказ ОРТПП від 05.10.2022 року №37/О та протокол №5 засідання Ради палати ОРТПП від 05.10.2022 року вказаним вимогам не відповідають. (а.с. 9, 84-86 т. 1).

Судом вірно зазначено, що з текстів вказані документів вбачається, що відповідач пов`язував дострокове звільнення ОСОБА_1 виключно з п.5.15.8 Статуту ОРТПП, а не з підставами, передбаченими законодавством. Юридичної кваліфікації підстав дострокового звільнення ОСОБА_1 з займаної нею посади під час такого звільнення та його оформлення відповідачем не сформульовано.

Суд надав належну оцінку поясненням свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які були допитані у судовому засіданні, надавши пояснення щодо засідання, на якому вирішувалося питання про припинення повноважень ОСОБА_1 на посаді Першого віце-президента ОРТПП.

Висновки суду те, що рішення Ради Палати від 05.10.2022 року та наказ ОРТПП від 05 жовтня 2022 року № 37/О про дострокове звільнення ОСОБА_1 від обов`язків Першого віце-президента ОРТПП є незаконними та підлягають скасуванню відповідають встановленим обставинам справи у відповідності до вимог чинного законодавства.

За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Згідно з частиною другою ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За приписами п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до пп. 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ПК України.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Таким чином, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Пунктом 5 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи розрахункових листків, посадовий оклад ОСОБА_1 на посаді Першого віце-президента Одеської регіональної торгово-промислової палати за серпень-вересень 2022 року складав 22 000 грн. на місяць, тобто середньоденний заробіток ОСОБА_1 на посаді Першого віце-президента складає 977,78 грн. (44 000 грн. / 45 робочих днів).

Згідно з наказом № 37/О від 05.10.2022 року посадовий оклад ОСОБА_1 на посаді начальника УТЕ складає 14 000 грн. на місяць.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що останній день роботи позивачки на посаді Першого віце-президента є днем звільнення, у зв`язку з чим період виконання нею нижчеоплачуваної роботи становить з 06.10.2022 року (наступний день після звільнення) до 19.10.2023 року (дата ухвалення судом рішення), середньоденна заробітна плата на посаді Першого віце-президента складає 977,78 грн.

На указаній посаді ОСОБА_1 працює з 06 жовтня 2022 року до цього часу.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи розрахункових листків, посадовий оклад ОСОБА_1 на посаді начальника УТЕ протягом указаного періоду часу не змінювався. При цьому у жовтні 2022 року позивачка працювала на посаді начальника УТЕ 6 робочих днів, за що їй було нараховано зарплату 4 000 грн., у листопаді 22 робочих днів, за що їй було нараховано зарплату 14 000 грн., у грудні 2022 року 16 робочих днів, за що їй було нараховано зарплату 10 181,82 грн., у січні 2023 року 2 робочих дні, за що їй було нараховано зарплату 1 272,73 грн., у лютому 2023 року 15 робочих днів, за що їй було нараховано зарплату 10 500 грн., у березні 2023 року 17 робочих днів, за що їй було нараховано 10347,83 грн., у квітні 2023 року 7 робочих днів, за що їй було нараховано зарплату 4 900 грн., у травні 2023 року 20 робочих днів, за що їй було нараховано зарплату в сумі 12 173,91 грн., у червні 2023 року 10 робочих днів, за що їй було нараховано зарплату в сумі 6 363,64 грн., у липні 2023 року 18 робочих днів, за що їй було нараховано заробітну плату в сумі 12 000 грн., у серпні 2023 року 4 робочих дні, за що їй було нараховано зарплату 2 434,78 грн., у вересні 2023 року 21 робочий день, за що їй було нараховано заробітну плату в сумі 14 000 грн.

Окрім того у вересні 2023 року відповідачем було здійснено індексацію заробітної плати ОСОБА_1 за травень 2022 року вересень 2023 року всього в сумі 5 125,85 грн. (19 125,85 грн. 14 000 грн.).

Тобто, розмір середньоденної заробітної плати позивачки на посаді начальника УТЕ становить 643,61 грн.

Згідно довідки ОРТПП від 18.10.2023р. позивачка у вересні 2023р має 21 відпрацьованих робочих днів.

Згідно довідки ОРТПП від 18.10.2023р. позивачка у жовтні 2023р має 13 відпрацьованих робочих днів.

Таким чином різниця в середньоденному заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи становить 977,78 грн. - 643,61 грн. = 334,17 грн.

З 06.10.2022 року по 31.08.2023 року (137 р. днів) підлягають стягненню 45781,29 грн.

Таким чином стягненню підлягають за 21 р. днів (вересень 2023 року включно) х334,17=7017,57 грн.

Згідно з наказом № 41/О від 287.09.2023 року «Про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці співробітникам ЦА ОРТПП; про внесення змін до штатного розпису; про повідомлення співробітників ЦА ОРТПП щодо зміни істотних умов праці та зміну умов оплати праці» з 01.10.2023 року по 31.10.2023 року ОСОБА_1 переведено на неповний робочий тиждень з неповним робочим днем (0,5 ставки) тривалістю 20 годин на тиждень з оплатою пропорційно до відпрацьованого часу із внесення змін у штатний розпис. Тобто заробітна плата ОСОБА_1 у жовтні складає 7 000 грн.

З 01 по 19 жовтня 2023 року позивачка відпрацювала на посаді начальника УТЕ 14 робочих днів, за які їй має бути нараховано (334,17:2) х14= 2 339,19 грн.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що сума різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи з 06жовтня 2022 року по 19 жовтня 2023 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, складає 45781,29 грн.+7017,57 грн.+2339,19 грн. = 55138,04 грн. (172 роб днів).

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 25 000 грн., судом зазначено наступне.

Завдання моральної шкоди позивачка мотивує негативними емоціями, що призвели до поганого самопочуття, пригніченим настроєм, негативними переживаннями, станом постійної психоемоційної напруги, важкістю виконання повсякденних обов`язків, тимчасовою відірваністю від активного суспільно-соціального життя громади міста, зниженням настрою, нервозністю, дратівливістю, порушенням сну, побоюваннями про майбутній стан здоров`я.

В позовній заяві позивачка зазначила, що несправедливе та незаконне звільнення сприймається нею як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання тощо.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної (немайнової шкоди) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п.13 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Тобто, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 КЗпП України передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб.

Отже компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових відносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Слід зазначити, що відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну ним працівникові моральну шкоду, передбачає наявність декількох умов і підстав її настання.

На думку суду такими умовами настання відповідальності є вина роботодавця, факт порушення роботодавцем законних трудових прав працівника, протиправність дій роботодавця, причинний зв`язок протиправної поведінки роботодавця і моральної шкоди, що настала, де протиправність виступає причиною, а моральна шкода наслідком.

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що позивачкою доведено факт заподіяння моральної шкоди, оскільки було порушено її законне право на працю, її звільнення з посади Першого віце-президента відбулося з порушеннями трудового законодавства, зокрема ст. 147-1 КЗпП України, без юридичної кваліфікації підстав такого звільнення, що призвело до необхідності вжиття позивачкою додаткових зусиль для захисту своїх прав і налагодження свого життя. Тобто порушення її законних прав призвели до моральних страждань, які є у причинному зв`язку з її звільненням.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

З урахуванням викладеного, при визначені розміру моральної шкоди, суд першої інстанції виходячи з вимог розумності і справедливості дійшов вірного висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ОРТПП від 06.10.2022 року № 39/О внесено зміни до штатного розпису відповідача шляхом виключення з нього посади Першого віце-президента Палати з посадовим окладом 22 000 грн.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про торгово-промислові палати в України» від 02.12.1997 року № 671/97-ВР статут торгово-промислової палати серед іншого повинен містити порядок створення керівних органів торгово-промислової палати та визначення меж їх компетенції, терміни повноважень і порядок прийняття ними рішень, порядок внесення змін до статуту тощо.

Статут торгово-промислової палати не повинен суперечити законодавству України, а статут регіональної торгово-промислової палати також Статуту Торгово-промислової палати України.

Пунктом 4.3. Статуту Торгово-промислової палати України встановлено, що статут регіональної торгово-промислової палати не повинен суперечити законодавству України, а також Статуту ТПП України (а.с. 31-41 т. 1).

Пунктом 6.17 Статуту ТПП України встановлено, що для керівництва поточною діяльністю ТПП Рада Палати за поданням президента Палати обирає зі складу членів Ради Палати строком на 5 років Президію Палати у складі президента, першого віце-президента і віце-президентів, один з яких є Генеральний секретар, і членів Президії.

Аналогічна норма закріплена п. 5.11.1 Статуту ОРТПП.

Згідно з п.1.2. Статуту ОРТПП Відповідач здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», інших законів, нормативно-правових актів та цього Статуту.

Таким чином, згідно зі Статутом ОРТПП, який в цій частині відповідає Статуту ТПП України, одним з керівних органів Палати є Президія Палати саме у складі президента, першого віце-президента і віце-президентів, один з яких є Генеральним секретарем Ради і Президії, членів Президії.

Зміна порядку створення Президії Палати та її складу потребує внесення змін до Статуту Палати, які згідно з п. 10.1. Статуту Палати мають бути прийняті Загальними зборами. У період між Загальними зборами Рада приймає рішення про внесення змін і доповнень до Статуту, які є обов`язковими для виконання, з наступним затвердженням їх Загальними зборами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що наказ ОРТПП від 06.10.2022 року № 39/О в частині виключення із штатного розпису посади Першого віце-президента прийнятий всупереч Статуту торгово-промислової палати України, Статуту ОРТПП та Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а тому цей наказ є незаконним та підлягає скасуванню відповідає вимогам закону.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про визнання незаконним та скасування Рішення Ради Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05 жовтня 2022 року, наказу Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05.10.2022 року №37/О, наказу Одеської регіональної торгово-промислової палати від 06.10.2022 року №39/О в частині виключення із штатного розпису посади Першого віце-президента, поновивши ОСОБА_1 на посаді Першого віце-президента Одеської регіональної торгово-промислової палати з 06 жовтня 2022 року, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі в сумі 55 138 грн. 04 коп. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Логовського В.В., представника Одеської регіональної торгово-промислової палати про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про незаконний характер рішень Ради Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05.10.2022 року в частині затвердження подання Президента ОРТПП про дострокове звільнення ОСОБА_1 від обов`язків Першого віце-президента Палати, так як не взяв до уваги надані відповідачем докази, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи, встановленими обставинами справи у відповідності до ст.ст. 76, 77, 81 ЦПК України, а також показами свідків.

Доводи про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

За нормою частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду у місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської регіональної торгово-промислової палати про поновлення на посаді, стягнення різниці у заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

Тобто, у даній справі спір стосується порушених відповідачем трудових прав позивача, а саме незаконного звільнення ОСОБА_1 , відтак правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є цивільно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Крім того, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Логовського Віталія Віталійовича, представника Одеської регіональної торгово-промислової палати - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25 червня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова