Справа № 146/1306/23
Провадження № 22-ц/801/1124/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 рокуСправа № 146/1306/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 146/1306/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання дитини,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 березня 2024 року, повний текст якого складено 11 березня 2024, ухвалене у складі судді Пилипчука О. В., -

встановив:

У вересні 2023 року до Томашпільського районного суду Вінницької області з цією позовною заявою, посилаючись на ст.ст. 199, 200 СК України, звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій просить стягувати з ОСОБА_2 на її користь та на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 грн щомісячно, починаючи стягнення з часу звернення до суду з даним позовом і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку.

Даний позов обґрунтовано тим, що позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є відповідач ОСОБА_2 .

На даний час позивачка навчається на денній формі навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, передбачуваний термін закінчення навчання червень 2025 року.

Позивачка зазначає, що батько має задовільний стан здоров`я, має змогу надавати їй матеріальну допомогу, однак ніякої допомоги не надає, хоча батьки мають допомагати дітям, які продовжують навчання, а тому з даним позовом вона звернулася до суду.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 березня 2024 року, позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 31 серпня 2023 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання - ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не більш ніж до досягнення нею 23- річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дох ід держави 1073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити частково, а саме стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , щомісячно у розмірі 600 грн. до досягнення нею 23 - річного віку.

Вважає, що рішення суду не відповідає вимогам ч. 1 ст. 263 ЦПК України, є незаконним та необґрунтованим. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача на адресу Вінницького апеляційного суду не надходив.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . В свідоцтві про народження батьками дитини зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки № 2/976с від 17.07.2023 року виданої Харківським національним університетом внутрішніх справ, ОСОБА_1 є студенткою першого курсу денної форми навчання з оплатою вартості навчання на договірних засадах Харківського національного університету внутрішніх справ, ІІІ-ІV рівня акредитації. Передбачуваний термін закінчення навчання - червень 2025 року.

Згідно договору № 894/1 про надання платної освітньої процедури від 15 вересня 2022 року укладеного між Харківським національним університетом внутрішніх справ в особі ректора Сокуренка В.В. та ОСОБА_1 , загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 60000 грн.

Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою відповідача, на день розгляду справи досягла вісімнадцяти років, тобто є повнолітньою, однак ще не досягла двадцяти трьох років.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_1 , у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, яка полягає у витратах на харчування, проживання, придбання навчальної літератури та інших витратах, що виникають у зв`язку з навчанням.

Як вбачається з свідоцтва про одруження доданого відповідачем до відзиву, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 14 червня 2013 року у відділі ДРАЦС РС Томашпільського районного управління юстиції у вінницькій області, актовий запис № 21. Прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 .

Від спільного проживання у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народилися діти, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.

Згідно доданої до відзиву довідки № 757 від 25 вересня 2023 року Томашпільської селищної ради Тульчинського району, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , також за даною адресою зареєстровані діти - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Як видно з виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 23П22178 на ім`я ОСОБА_2 , останній перебував на стаціонарному лікуванні з 5 вересня 2023 року по 22 вересня 2023 року, діагноз - бронхіальна астма, персистуюча течія, 3 ступінь, вперше встановлена, фаза інфекційного загострення.

Відповідач у відзиві посилається зокрема і на те, що він утримує батька дружини який є інвалідом ІІ групи, однак жодних належних доказів зазначеної обставини відповідачем до суду не надано.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я платника аліментів. Також при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дитини сторін, яке у зв`язку з навчанням не може бути достатньо задовільним. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 199, 200 СК України правильно взяв до уваги те, що обов`язок утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, покладається рівною мірою на матір і батька.

Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із засад розумності та справедливості, керуючись законом і внутрішнім переконанням, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та враховуючи вищенаведені обставини справи в їх сукупності, зокрема, те, що дочка відповідача ОСОБА_1 навчається та в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, зважаючи на часткове визнання відповідачем позову, наявності у відповідача на утриманні неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для задоволення позову частково, визначивши, що покриття пов`язаних із навчанням витрат повнолітньої дитини у розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно до закінчення навчання дочкою але не більше, ніж до досягнення нею 23 років. Саме такий розмір аліментів буде задовольняти потреби дитини, на яку вони стягуються, при цьому не порушуючи права інших дітей ОСОБА_2 .

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги у цілому фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином доводи скарги не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 березня 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючи І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська