Справа № 495/8316/21
№ провадження 2/495/1663/2024
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

20 червня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Мельник Ю.В, Ульвіс К.Є.,

справа № 495/8316/21

особисто відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору розстрочки платежу ,-

представника відповідача - адвоката Оськіна М.Д.,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, просять суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь 8 000 доларів США - суму основного боргу, що дорівнює сумі еквівалентній 292 480 грн. (курс НБУ 36, 56 грн за 1 долар США станом на 17 квітня 2023 рік) та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору розстрочки платежу, просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір розстрочки платежу від 15 жовтня 2018 року; стягнути з відповідачів судові витрати.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 15.10.2018 року вони уклали з ОСОБА_1 договір купівлі - продажу магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:007:0004, яка надана в оренду.

У відповідності до зазначеного договору купівлі-продажу від 15.10.2018 року вони продали та передали у власність відповідача магазин по АДРЕСА_1 площею 204,1 кв.м., а відповідач прийняла у власність вказаний об`єкт нерухомості та здійснює там торговельну діяльність.

Проданий відповідачу магазин належав їм на праві власності в рівних частках, згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.12.2010 р.

Вказаний вище договір купівлі-продажу магазину від 15.10.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. та зареєстрований за реєстровим № 1279.

Окрім того, між ними та відповідачем 15.10.2018 року було укладено договір розстрочки платежу, згідно умов якого ними надана відповідачу розстрочка сплати повної вартості придбаного нею магазину на два роки з 15.10.2018 р. по 15.10.2020 рік.

Сума розстрочки складає 21 000 доларів США, повна вартість продажу магазину - 25 000 доларів США.

В момент укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу магазину від 15.10.2018 р. відповідачем здійснено часткову оплату вартості магазину в сумі 4 000 доларів США.

Таким чином, сума не сплаченої вартості магазину, яка складає розмір основної заборгованості відповідача перед ними, складає 21 000 доларів США (25 000 - 4 000 = 21 000).

Окрім того, за умовами вказаного вище договору розстрочки платежу від 15.10.2018 р., відповідач взяла на себе зобов`язання на період відстрочки повного розрахунку за купівлю магазину здійснювати оплату за його оренду в сумі 300 доларів США щомісячно.

Договір розстрочки платежу від 15.10.2018 р. складено та підписано власноручно відповідачем у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Отже, згідно досягнутих ними з відповідачем домовленостей та відповідно до умов укладеного 15.10.2018 р. договору розстрочки платежу, відповідач зобов`язалася сплатити суму боргу розміром 21 000 доларів США в повному обсязі не пізніше 15.10.2020 р.

В порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач суму боргу в обумовлений договором строк їм не повернула, посилається на відсутність у неї коштів, хоча весь час з моменту придбання у них магазину відповідач веде в ньому господарську діяльність та здійснює реалізацію продукції, отримує прибуток.

За вказаних обставин вони змушені звернутися за захистом свого майнового права до суду із цим позовом.

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що за первісним позовом, позивачі просять суд стягнути суму боргу на підставі договору розстрочки платежу від 15.10.2018 р., однак, вона вважає, що даний «договір» був підписаний за вимогами позивачів за певних умов, які не виконані позивачами за первісним позовом, а отже є незаконним, та як наслідок таким, що підлягає визнанню недійсним судом, а отже подання даного зустрічного позову про визнання недійсним договору про розстрочення платежу від 15.10.2018 р. свідчить про те, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки вони виникають з одних правовідносин та у разі задоволення зустрічного позову може виключити повністю задоволення первісного позову.

Так дійсно, 15.10.2018 р. нею було підписано на вимогу відповідачів документ, який вони назвали Договором відстрочення платежу, однак, він був підписаний на певних обставинах під впливом відповідачів, які зобов`язувались вчинити певні дії, а саме оформити під придбаним нею об`єктом нерухомості, земельної ділянки, але своїх обов`язків не виконали.

Однак, також 15.10.2018 р. між нею в якості покупця та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якості продавців, був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого згідно п. 1 Договору став магазин за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер: :01:007:0004.

Згідно п.2 даного договору продаж вчинено за 293072,00 грн, які продавці отримали від Покупця до укладання цього договору в повному обсязі.

Підписання сторонами цього договору свідчить про те, що розрахунки за зазначене в п.1 цього договору майно зроблено з продавцями повністю, і вони не мають до покупця ніяких матеріальних та будь-яких інших претензій.

Таким чином, вона повністю розрахувалася за придбаний магазин, згідно умов договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу.

Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

При цьому, зазначає, що оскаржуваний договір не є договором про продаж товару в кредит з умовою розстрочення, але за аналогією Закону, можна застосувати дану норму та прийти до висновку, що ціна договору з розстроченням платежу, при укладанні Договору купівлі-продажу нерухомого майна, є істотною умовою договору та має бути викладена безпосередньо у самому Договорі, а викладена така вимога у інших будь - яких правочинах, є нікчемною.

Окрім того, незрозумілим є посилання відповідачів, у своєму первісному позові на ст. 509 ЦК України, згідно якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Однак, у оскаржуваному правочині відсутні будь-які посилання, що вона зобов`язана сплатити кошти на користь відповідачів.

Також незрозуміло, посилання на ст. 536 ЦК України, згідно якої за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, оскільки вона чужими коштами не користувалась, відповідачі або будь які особи їй кошти не надавали.

15 липня 2022 року від позивачів за основним позовом та відповідачів за зустрічним позовом наданий відзив на зустрічний позов ОСОБА_1 , відповідно до якого просять суд визнати зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та бездоказовими, зазначаючи, що 15.10.2018 року вони уклали з ОСОБА_1 договір купівлі - продам-магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,184 загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,18 га, кадастровий номер :01:007:0004, яка надана в оренду.

Згідно вказаного договору купівлі-продажу від 15.10.2018 р. вони продали відповідачу магазин по АДРЕСА_1 площею 204,1 кв.м., а відповідач прийняла у власність вказаний об`єкт нерухомості та здійснює там торговельну діяльність.

Зазначений магазин належав їм на праві власності в рівних частках на підставі рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.12.2010 р.

15.10.2018 р. вище зазначений договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. та зареєстрований за реєстровим № 1279.

Також, 15.10.2018 року між ними та ОСОБА_1 був укладений договір розстрочки платежу, згідно умов якого вони на прохання ОСОБА_1 надати останній розстрочку сплати повної вартості придбаного нею магазину на два роки з 15.10.2018 р. по 15.10.2020 року.

Сума розстрочки складає 21 000 доларів США, повна вартість продажу магазину - 25 000 доларів США.

Під час укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продаж магазину від 15.10.2018 р. ОСОБА_1 частково оплатила вартість магазину сумі 4000 доларів США, а сума розстрочки, яка складає розмір основної заборгованості відповідача перед ними, склала 21 000 доларів США.

Додатково, за умовами договору розстрочки платежу від 15.10.2018 р., ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання на період відстрочки повного розрахунку за купівлю магазину здійснювати виплати на їх користь в сумі 300 доларів США щомісячно, які вони спільно з ОСОБА_1 означили в договорі як суму за оренду спірного магазину, оскільки повний перехід всіх прав на магазин був здійснений до 15.10.2020 р.

Договір розстрочки платежу від 15.10.2018 р. складено та підписано власноручно ОСОБА_1 у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином, згідно досягнутих ними з ОСОБА_1 домовленостей та відповідно до умов укладеного 15.10.2018 р. договору розстрочки платежу, вони пішли на зустріч ОСОБА_1 в питанні розстрочки повного розрахунку, а остання зобов`язалася сплатити суму боргу розміром 21 000 доларів США в повному обсязі не пізніше 15.10.2020 р.

В порушення взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_1 суму боргу в обумовлений договором строк їм не повернула, посилаючись на відсутність у неї коштів, хоча весь час з моменту придбання магазину веде в ньому господарську діяльність та здійснює реалізацію продукції, отримує прибуток.

За вказаних обставин вони змушені були 04.10.2021 р. звернутися за захистом свого майнового права до суду із позовом про стягнення боргу.

Проте, дізнавшись про факт подачі позову про стягнення заборгованості, відповідач ОСОБА_1 здійснила відчуження єдиного належного їй на праві власності об`єкту нерухомості - магазину по АДРЕСА_1 .

Так, 26.10.21 р. ОСОБА_1 уклала зі своєю дочкою договір дарування вказаного магазину, який посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Макогончук Н.В., зареєстрованого за реєстровим номером 2155.

При цьому ОСОБА_1 діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами, оскільки вчинила договір дарування, який порушує їх права кредиторів та який направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, що спростовує доводи останньої про відсутність боргового зобов`язання перед ними.

Факт не повного розрахунку з ними ОСОБА_1 за проданий магазин підтверджується також тим, що до очікуваної дати повного розрахунку вони, на підставі договору № 45-2019 від 01.01.2019 р. бронювання (обслуговування) торгівельного місця, сплачували експлуатаційні витрати за розміщення вказаного вище магазину на території, яка перебуває в орендному користуванні ФОП ОСОБА_6 .

Наведені обставини повністю підтверджують їх доводи про те, що під час укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу магазину від 15.10.2018 р. ОСОБА_1 лише частково оплатила вартість магазину в сумі 4 000 доларів США, а сума розстрочки склала 21 000 доларів США.

ОСОБА_1 , подавши зустрічний позов, не вірно обрала спосіб правового захисту своїх цивільних прав. Недійсність договору як приватно - правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

За своєю суттю ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлювати суд на момент його укладення.

Тобто недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору.

Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не с підставою для визнання його недійсним.

Твердження ОСОБА_1 про те, що в оскаржуваному нею правочині відсутні будь-які посилання на те, що вона зобов`язана сплатити кошти на їх користь спростовуються змістом договору розстрочки платежу від 15.10.2018 р., де чітко зафіксована умова надання ними розстрочки повного розрахунку за магазин до 15.10.2020 р.

Мотивуючи в зустрічному позові відсутність свого обов`язку сплати проценти, передбачені ст. 536 ЦК України, ОСОБА_1 безпідставно вказує, вона їх коштами не користувалася і вони їй кошти не надавали, оскільки, всупереч взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 повний розрахунок за придбаний у них магазин в обумовлений строк не здійснила, то остання вважається такою, що прострочила виконання грошового зобов`язання.

27 липня 2022 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначила, що договір розстрочки є нікчемним.

Ціна договору є істотною умовою Договору, таку істотну умову, сторонами було погоджено у Договорі купівлі - продажу, де у п.2 зафіксована ціна у сумі 293072, 00 грн та затверджено сторонами та вони підписали, що розрахунки за майно зазначене у п. 1 цього Договору (магазин за адресою: АДРЕСА_1 зроблено з продавцями повністю, і вони не мають до покупця ніяких матеріальних та будь - яких інших претензій.

Якби і могли існувати будь - які домовленості щодо розстрочки платежу, вони повинні були б викладені у самому договорі купівлі - продажу, або додатковій угоді до цього договору купівлі - продажу, яка також підлягала би нотаріальному посвідченню та реєстрації у встановленому порядку, однак такої додаткової угоди не існує.

Дійсно, перед укладенням договору купівлі- продажу було підписано з відповідачами договір розстрочки платежу, однак після того як з`ясувалось, що під об`єктом нерухомості у її право власності або користування не переходило право на земельну ділянку виникли інші умови, які і були погоджені сторонами у відповідному Договорі купівлі - продажу.

Будь - які умови розстрочки, в укладеному у встановленому Законом порядку договорі купівлі- продажу відсутні.

Таким чином, вказаний договір розстрочки втратив свою силу саме з моменту підписання сторонами договору купівлі - продажу, оскільки всі істотні та дійсні умови купівлі- продажу були виконанні на момент підписання цього договору (в тому числі і оплата) та викладені добровільно сторонами у відповідному договорі купівлі - продажу який був посвідчений нотаріально та зареєстрований у встановленому порядку.

Посилання відповідачів за зустрічним позовом, що під час укладення нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу ОСОБА_1 частково оплатила вартість магазину в сумі 4000 доларів США, нічим не підтверджується, оскільки відомості про такі істотні обставини договір купівлі - продажу не містить, а договір розстрочки платежу, не містить посилань на укладений між сторонами Договір купівлі - продажу від 15 жовтня 2018 року за реєстровим № 1279, тим більше що у самому Договорі купівлі - продажу є зазначення про те, що розрахунок здійснений у повному обсязі.

Вважає, що Договір про розстрочку платежу було укладено до укладання договору купівлі- продажу нерухомого майна та він втратив свою дію в момент нотаріального оформлення Договору купівлі - продажу нерухомого майна та здійснення його державної реєстрації.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.19.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. Призначено підготовче судове засідання на 08.11.2021 рік о 08-50 год.

02 лютого 2022 року Ухвалою суду зустрічна позовна заява відповідача об`єднана з основним позовом позивачів.

12 вересня 2022 року Ухвалою суду відмовлено у задоволені клопотання представника позивачів про об`єднання справ в одне провадження.

12 вересня 2022 року Ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачів про виклик свідків.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2022 року, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по сутті.

25 квітня 2023 року Ухвалою суду, залишена частина позовних вимог позивачів без розгляду.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

Позивачі надали заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити.

В подальшому неодноразово надавали заяви про відкладення розгляду справи, в тому числі і на засідання призначене на 20 червня 2024 рік, однак жодної поважності причини неявки до суду до заяв про відкладення справи не надано.

Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо.

Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разівідсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Відповідач в судовому засідання проти позовних вимог заперечувала, просила суд в їх задоволені відмовити, її зустрічні позовні вимоги задовольнити, зазначивши, що повністю розрахувалась з позивачами, що підтверджується договором купівлі - продажу.

Представник відповідача в судовому засіданні просить суд в задоволені позовних вимог відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зі згоди відповідача, представника відповідача, суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомлених позивачів, за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 .

Фактичні обставини, встановлені судом

Вивчивши матеріали справи, вислухавши відповідача, представника відповідача, допитавши в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно 15.10.2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 уклали з ОСОБА_1 договір купівлі - продажу магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:007:0004, яка надана в оренду.

У відповідності до зазначеного договору купівлі-продажу від 15.10.2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 продали та передали у власність ОСОБА_1 магазин по АДРЕСА_1 , який складається в цілому: з будівлі магазину літ. «А», загальною площею 204,1 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:007:0004, яка надана в оренду.

Проданий магазин належав продавцям ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.12.2010 р., справа № 2-6448/10, зареєстрованого КП «Білгород - Дністровське бюро технічної інвентаризації» 22 лютого 2011 року, реєстраційний номер: 32962165, номер запису: 503 в книзі:1.

Відповідно до п.2 Договору, продаж вчинено за 293072, 00 (двісті дев`яносто три тисячі сімдесят дві) гривні, які Продавці отримали від Покупця до укладення цього договору у повному обсязі.

Сторони, обізнані з рівнем ринкових цін на аналогічні магазини на момент посвідчення цього договору.

Визначену ціну вони, сторони вважають ринковою та справедливою, і її розмір не пов`язаний зі збігом важких для сторін обставин. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за зазначене в п.1 цього договору майно зроблено з Продавцями повністю, і вони не мають до Покупця ніяких матеріальних та будь - яких інших претензій.

Вказаний вище договір купівлі-продажу магазину від 15.10.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. та зареєстрований за реєстровим № 1279. (а.с. 15-16)

Позивачі зазначають, що додатково, за умовами договору розстрочки платежу від 15.10.2018 р., ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання на період відстрочки повного розрахунку за купівлю магазину, здійснювати виплати на їх користь в сумі 300 доларів США щомісячно, які вони спільно з ОСОБА_1 означили в договорі як суму за оренду спірного магазину, оскільки повний перехід всіх прав на магазин був здійснений до 15.10.2020 р.

Договір розстрочки платежу від 15.10.2018 р. складено та підписано власноручно ОСОБА_1 у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином, згідно досягнутих ними з ОСОБА_1 домовленостей та відповідно до умов укладеного 15.10.2018 р. договору розстрочки платежу, вони пішли на зустріч ОСОБА_1 в питанні розстрочки повного розрахунку, а остання зобов`язалася сплатити суму боргу розміром 21 000 доларів США в повному обсязі не пізніше 15.10.2020 р.

В порушення взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_1 суму боргу в обумовлений договором строк їм не повернула, посилаючись на відсутність у неї коштів, хоча весь час з моменту придбання магазину веде в ньому господарську діяльність та здійснює реалізацію продукції, отримує прибуток.

Не погодившись з зазначеним, відповідач стверджує, що дійсно, перед укладенням договору купівлі- продажу було підписано з відповідачами договір розстрочки платежу, однак після того як з`ясувалось, що під об`єктом нерухомості у її право власності або користування не переходило право на земельну ділянку виникли інші умови, які і були погоджені сторонами у відповідному Договорі купівлі - продажу.

Будь - які умови розстрочки, в укладеному у встановленому Законом порядку договорі купівлі- продажу відсутні.

Таким чином, вказаний договір розстрочки втратив свою силу саме з моменту підписання сторонами договору купівлі - продажу, оскільки всі істотні та дійсні умови купівлі- продажу були виконанні на момент підписання цього договору (в тому числі і оплата) та викладені добровільно сторонами у відповідному договорі купівлі - продажу, який був посвідчений нотаріально та зареєстрований у встановленому порядку.

Посилання відповідачів за зустрічним позовом, що під час укладення нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу ОСОБА_1 частково оплатила вартість магазину в сумі 4000 доларів США, нічим не підтверджується, оскільки відомості про такі істотні обставини договір купівлі - продажу не містить, а договір розстрочки платежу, не містить посилань на укладений між сторонами Договір купівлі - продажу від 15 жовтня 2018 року за реєстровим № 1279, тим більше, що у самому Договорі купівлі - продажу є зазначення про те, що розрахунок здійснений у повному обсязі.

Допитані в якості свідків в судовому засіданні ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , підтвердили укладання відповідачем Договору розстрочки, який складався в той же час при укладанні договору купівлі - продажу.

Допитані в якості свідка ОСОБА_8 зазначила, що їй відомо, про те, що відповідачка вина гроші, які не відає, непорядно себе повела з людьми.

Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду

Щодо позовних вимог про стягнення боргу

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до стаття 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

2. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

3. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

4. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Як встановлено з матеріалів справи 15 жовтня 2018 року між сторонами укладений договір купівлі - продажу магазину та підписано з відповідачем ОСОБА_1 договір розстрочки платежу.

Суд не погоджується з ствердженнями позивачів, що в порушенні взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_1 суму боргу в обумовлений договором строк їм не повернула, посилаючись на відсутність у неї коштів, хоча весь час з моменту придбання магазину веде в ньому господарську діяльність та здійснює реалізацію продукції, отримує прибуток, оскільки вказані ствердження позивачів не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі та спростовується договором купівлі - продажу від 15 жовтня 2018 року, укладеного між сторонами, відповідно до п.2 якого, продаж вчинено за 293072, 00 (двісті дев`яносто три тисячі сімдесят дві) гривні, які Продавці отримали від Покупця до укладення цього договору у повному обсязі.

Сторони, обізнані з рівнем ринкових цін на аналогічні магазини на момент посвідчення цього договору.

Визначену ціну вони, сторони вважають ринковою та справедливою, і її розмір не пов`язаний зі збігом важких для сторін обставин. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за зазначене в п.1 цього договору майно зроблено з Продавцями повністю, і вони не мають до Покупця ніяких матеріальних та будь - яких інших претензій.

Вказаний вище договір купівлі-продажу магазину від 15.10.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. та зареєстрований за реєстровим № 1279.

Будь - які умови розстрочки, в укладеному у встановленому Законом порядку договорі купівлі - продажу відсутні.

Таким чином, спірний договір розстрочки втратив свою силу саме з моменту підписання сторонами договору купівлі - продажу, оскільки всі істотні та дійсні умови купівлі - продажу були виконанні на момент підписання цього договору (в тому числі і оплата) та викладені добровільно сторонами у відповідному договорі купівлі - продажу який був посвідчений нотаріально та зареєстрований у встановленому порядку, доказів зворотного до матеріалів справи не надано.

Посилання позивачів, що під час укладення нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу ОСОБА_1 тільки частково оплатила вартість магазину в сумі 4000 доларів США, не підтверджується матеріалами справи, оскільки відомості про такі істотні обставини договір купівлі - продажу не містить, а договір розстрочки платежу, не містить посилань на укладений між сторонами Договір купівлі - продажу від 15 жовтня 2018 року за реєстровим № 1279, у самому Договорі купівлі - продажу є зазначення про те, що розрахунок здійснений у повному обсязі.

Суд звертає увагу на п. 11 зазначеного договору, відповідно до якого сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не приховує інших правочинів і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд критично відносить до пояснень допитаних в судовому засіданні свідків, оскільки їх пояснення спростовуються доказами наявними в матеріалах справи.

Також суд звертає увагу сторін на вимоги ст. 218 ЦК України, відповідно до ч.1 якої заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, на основі повно та всебічно досліджених доказів, на підставі вимог чинного законодавства з урахуванням того факту, що позовні вимоги позивачів є недоведеними, доказів протилежного ними не надано, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу у повному обсязі.

Щодо зустрічних позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 не заперечує щодо підписання нею 15 жовтня 2018 року Договору відстрочення платежу, однак стверджує, що він був підписаний до звернення до нотаріуса та вона розрахувалась з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у повному обсязі, що і підтверджує договір купівлі - продажу, тому вважає укладений договір розстрочки недійсним з моменту укладання вказаного договору.

Статтею 215 ЦК України зазначається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину в розумінні ст. 203 ЦК України є: зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батькам (усиновлювачам), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх и непрацездатних дітей.

Суд погоджується з представником відповідача за зустрічним позовом, що позивачем ОСОБА_1 обраний не вірний спосіб захисту та зазначає наступне.

Визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

При застосуванні норм права, суд враховує висновки Великої Палати ВС від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), відповідно до яких за змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду також погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Тому Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками, викладеними в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц , від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у частині застосування таких способів захисту прав та інтересів, як визнання нікчемного правочину недійсним і встановлення нікчемності правочину. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від правових висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та Верховного Суду України у цій частині.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.

Таким чином, оскільки договір розстрочки платежу від 05 жовтня 2018 року є нікчемним відповідно до ст. ст. 203, 215, 220 ЦК України, отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору розстрочки платежу.

Вирішення питання щодо судових витрат

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з необґрунтованість та недоведеністю позовних вимог позивачів, вимоги щодо сплати судового збору також задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 203, 215, 629, 631, 632 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83,206,263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛ И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору розстрочки платежу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення буде складений 26 червня 2024 року.

С У Д Д Я :