РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/6707/22

Провадження № 2/638/919/24

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сікорського А.С.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м.Харкова у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

установив:

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2019 року по 31 січня 2022 року в розмірі 27344,17 грн, три відсотки річних у розмірі 1358,60 грн, інфляційні втрати у розмірі 8374,02 грн та стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання.

Відповідачка є споживачем вказаних послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

У порушення вимог чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з теплопостачання відповідачка не в повному обсязі сплачувала вартість наданих послуг, внаслідок чого у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги за період з 01 серпня 2019 року по 31 січня 2022 року в розмірі 27 344 грн 17 коп.

У зв`язку із наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховані інфляційні втрати у сумі 8 374 грн 02 коп. та 3% річних у сумі 1 358 грн 60 коп.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 листопада 2022 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Орос О.В.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2024 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Яковлеву В.М. на підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи від 22 лютого 2024 року № 02-06/173 відповідно до наказу голови суду № 02-04/33 від 14 лютого 2024 року «Про надання відпустки по вагітності та пологах ОСОБА_2 ».

Матеріали цивільної справи передані в провадження судді Яковлевої В.М. 23 лютого 2024 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2024 року прийнято до свого провадження справу за позовом «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просила суд взяти до уваги викладені в ньому доводи та не приймати у якості доказу розрахунок позивача.

Відзив мотивовано тим, що відповідачка заперечує проти позову з тих підстав, що сума заборгованості за послуги з теплопостачання має бути зменшена на 6597,25 грн.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за серпень, вересень 2019 року, усього на суму 503,95 грн, сплив строк позовної давності, про що ОСОБА_1 подала до суду окрему заяву і яку просить суд врахувати.

Зазначає, що вона частково сплатила зазначену у позові заборгованість, усього на суму 1080,03 грн. Позивач врахував надлишково сплачені нею 228,81 грн як оплату за послугу з постачання гарячої води за січень 2022 року, що підтверджується листом КП «ХТМ» №07-31/1476 від 27.01.2023 року.

Вважає, що сума боргу має бути зменшена на 4784,46 грн згідно з моєю заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04 червня 2024 року

На підставі виконавчого листа № 638/15042/17, виданого 06.06.2023 року Дзержинським районним судом м. Харкова, 14.02.2024 року Основ`янсько-Слобідським ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження №74155376 про стягнення з КП «ХТМ» на мою користь інфляційних витрат у розмірі 3817,69 грн., 3% річних у розмірі 635,41 грн., судових витрат у розмірі 331,36 грн. 04.06.2024 року ОСОБА_1 надіслала по пошті позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог: заборгованості позивача перед нею на суму 4784,46 грн, та заборгованості на таку ж суму перед позивачем за послуги з опалення: за січень 2022 р. на суму 2063,51 грн; за грудень 2021р. на суму 1534,52 грн.; за листопад 2021р. на суму 1186,43 грн.

Виходячи з наведеного, на її думку, сума заборгованості перед позивачем має бути зменшена на 503,95 грн заборгованості, яка є поза межами строку позовної давності; на 1080,03 грн. сплаченої заборгованості; на 228,81 грн переплати за серпень 2022 р., яка врахована як сплата заборгованості за січень 2022р. на 4784,46 грн заборгованості, щодо сплати якої зобов`язання є припиненим на підставі моєї заяви до КП «ХТМ» про зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 04.06.2024 р. Усього на суму 6597,25 грн.

Відповідно, заявлена у позові сума 27344,17 грн заборгованості має бути зменшена на 6597,25 грн і станом на 04.06.2024 року вона складає 20746,92 грн.

На підтвердження розрахунку сум інфляційних та 3% річних позивач додав до позову «Відомість нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за останні три роки з 01.10.2019 по 31.01.2022». Вважає, що позивач неправильно визначив суми 3% річних та інфляційних втрат, необгрунтовано значно збільшив їх, не надав доказів правильності їх розрахунку.

Позивач також не визначив дати початку прострочення щодо кожного місяця та кінцеву дату нарахувань у періоді прострочення.

Але при визначенні кінцевої дати, на яку можуть бути здійснені нарахування, має бути врахована Постанова КМ України від 5 березня 2022 року № 206, якою визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова застосовується з 24 лютого 2022 року.

Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» (з змінами) в Україні введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

Отже, кінцева дата, на яку нараховуються інфляційні та 3% річних згідно позову, не може бути після 23 лютого 2022 року. З відомості неможливо встановити, чи врахована позивачем вказана постанова.

На спростування сум інфляційних втрат та 3 % річних, визначених позивачем, ОСОБА_1 наведено розрахунок цих показників щодо заборгованості з 01.10.2019 р. по 31.01.2022 року.

Як вбачається з наданих розрахунків, сума 3% річних безпідставно збільшена позивачем на 405,50 грн., тобто 1358,60 грн мінус 953,10 грн (згідно з наданим ОСОБА_1 розрахунком) = 405,50 грн.

Сума інфляційних втрат безпідставно збільшена позивачем на 5463,15 грн.: 8374,02 грн. (по Відомості позивача) мінус 2910,87 грн. (згідно з наданим мною розрахунком) = 5463,15 грн.

Розбіжність у сумах є значною, усього за показниками 3% річних та інфляційних - на 5868,65 грн.

Отже, вважає, що наведений нею розрахунок спростовує розрахунок, наданий позивачем. Позивач надає розрахунки зазначених показників у такий спосіб, щоби їх правильність не могла бути перевірена. Так, у заголовку Відомості вказано період з 01.10.2019 по 31.01.2022. Однак аналіз таблиці свідчить, що вказаний період не є періодом прострочення, а це зазначення місяців, за які виникла заборгованість.

05 червня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про залишення без розгляду клопотань про долучення до матеріалів справи заяви ОСОБА_1 до КП «ХТМ» від 25.04.2023 року про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2814,60 грн та не враховувати вказану заяву при встановленні суми заборгованості.

ОСОБА_1 також подала до суду заяву про застосування до позовних вимог загального строку позовної давності на підставі ст. ст. 256, 257, 260,261, 267 ЦК України.

Зазначила, що позивач звернувся до суду 21 листопада 2022 року, відповідно, перебіг трирічного строку позовної давності почався 22 листопада 2019 року.

Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за серпень 2019 року у сумі 279,66 грн., вересень 2019 року у сумі 224,29 грн, (заборгованість за жовтень 2019 року - 0,00 грн.), усього на суму 503,95 грн, є поза межами строку позовної давності.

Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за серпень, вересень 2019 року, на суму 503,95 грн у зв`язку зі спливом позовної давності.

Представник КП «Харківські теплові мережі» Пономарьова Н. подала до суду письмові пояснення, відповідно до яких, у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовною заявою КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, яка утворилася за адресою АДРЕСА_2 в сумі 27344, 17 грн за період з 01.08.2019 по 31.01.2022 року, інфляційних витрат у розмірі 8374,02 грн, 3% річних у розмірі 1358,60 грн та судового збору.

Відносини щодо постачання фізичним особам теплової енергії регулюються « Про теплопостачання», «Про житлово комунальні послуги». Послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення надавалися за період вказаний в позові споживачеві згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення. газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо . Опалення - це підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій.

Централізоване опалення - послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень.

Частиною третьою статті 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено основні обов`язки споживача теплової енергії, зокрема своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісяця здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача сплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в

судовому порядку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». (далі постанова № 630).

Укладення договору про надання послуг з централізованого опалення є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам чинного законодавства, та в свою чергу обмежує права споживача, визначених умовами договору.

Згідно ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе зобов`язання здійснювати продаж товарів, виконання робіт чи надання послуг.

12.08.2005 року в Офіційному віснику України № 30 було опубліковано постанову Кабінету міністрів України № 630 від 21.07.2005 року про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, додатком до якої є Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Між відповідачем і позивачем склалися фактично договірні відносини, оскільки КП «Харківські теплові мережі» надавало послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідач користувався зазначеними послугами, від них не відмовлявся, претензій щодо їх якості не висловлював. Посилання відповідача на відсутність договору не є підставою для звільнення від сплати за житлово-комунальні послуги, оскільки законодавець не ставить в залежність від укладення договору обов`язок по оплаті за надані послуги.

Типовий договір опубліковано на сайті підприємства, з яким можна ознайомитись за посиланням http://www.hts.kharkov.ua/.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. І такими діями є реальне надання послуг з теплопостачання КП «Харківські теплові мережі» у приміщення відповідачів та її отримання відповідачами.

На підставі ч. З ст. 7 ЗУ «Про житлово- комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На підставі розпорядження Харківської обласної адміністрації № 429 від 27.06.2001 року КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

КП «Харківські теплові мережі» здійснює господарську діяльність у сфері надання послуг з теплопостачання споживачам м. Харкова, керуючись нормативно-правовими актами та затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) відповідно до норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , а отже є споживачами послуг з теплопостачання за вказаною адресою. Будинок по АДРЕСА_3 обладнаний централізованою системою теплопостачання, з цього слідує, що і квартира, в якій зареєстрована відповідачка, під`єднана до системи теплопостачання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором чи законом.

Статті 1166 Цивільного кодексу України закріплюють принцип повного відшкодування збитків, оскільки збитки (прямі та упущена вигода) підлягають відшкодуванню з урахуванням офіційного індексу інфляції. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий кур`єр», що були використані КП «Харківські теплові мережі» при розрахунку інфляційних витрат.

На підставі Рекомендацій відносно до порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Листа ВСУ № 62-97 від 03.04.1997 року та роз`яснення ВАСУ № 02-5/223 від 12.05.1999 року, належна до стягнення сума з урахуванням індексу інфляції розраховується на момент пред`явлення позову. При розрахунку 3% річних застосовується формула СхЗ%хК:365 ( 365, якщо рік високосний) де С-сума боргу, К-кількість днів прострочення.

Отже, з відповідачки підлягає стягненню сума інфляційних витрат у розмірі 8374,02 грн та 3% річних у розмірі 1358,60 грн.

Вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Просить суд справу розглядати за її відсутності, прийняти рішення по справі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник КП «Харківські теплові мережі» Пономарьова Н. також подала до суду клопотання про поновлення строку позовної давності.

Клопотання обгрунтовано тим, що у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа № 638/6707/22 за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2019 по 31.01.2022 року у розмірі 27 344, 17 грн, інфляційних витрат, 3 % річних та судового збору.

Відповідачем подано до суду заяву про скасування заочного рішення та заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог.

У зв`язку з цим, вважає за необхідне заявити клопотання про поновлення строку позовної давності.

Підставою для поновлення строку позовної давності слід зазначає наступне.

За приписами ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила( ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 « Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS- CoV-2»( із змінами і доповненнями) у період з 12.03.2020 до 22.05.2020 року на всій території України установлено карантин.

Постановами КМУ від 20.05.2020 № 392; від 22.07.2020 № 641; від 09.12.2020 року № 1236 (із змінами та доповненнями) встановлений постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 карантин продовжений на всій території України з 22.05.2020 року до 31.12.2022 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням законодавчих актів, зокрема п.5 Закону Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12 такого змісту:

«12. Під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Враховуючи те, що на всій території України запроваджено карантин до 31.12.2022 року, а під час дії цього карантину строки, визначені, зокрема ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з 01.08.2019 по 31.01.2022 не виходить за строки позовної давності і позивачем такий строк не пропущено, що також підтверджується судовою практикою, а саме, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/1626/22, № 638/4908/23, № 638/2566/23, № 638/4905/23, постановами Східного Апеляційного господарського суду у справах № 922/4463/21, № 922/2638/21, № 922/1210/21, постановами Харківського Апеляційного суду по справі № 638/4905/23, 638/14043/21, 638/1247/23, 638/1714/23, 638/10460/21.

На підставі викладеного представник позивача просить поновити строк для подання клопотання про поновлення строку позовної давності, у зв`язку з поданням відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, та поновити строк позовної давності з 01.08.2019 по 31.01.2022.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час, дату, місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.

Поштові повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою.

Пунктом 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є, зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач, місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (частина одинадцята статті 128 ЦПК України).

Таким чином, відповідачі про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином відповідно до вимог пункту 4 частини восьмої, а також частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також телефонограмою та за допомогою смс-повідомлення.

Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи чи про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку дистанційного судового провадження до суду не подала.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання.

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 14.10.2022 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

КП «ХТМ» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , що свідчить про надання позивачем відповідачам послуг з опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 4).

Відтак відповідачка є споживачем вказаних послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1

У ОСОБА_1 утворилась заборгованість за надані послуги за період з 01 серпня 2019 року по 31 січня 2022 року в розмірі 27 344 грн 17 коп.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції до 01 травня 2019 року (далі - Закон), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статті 13 Закону в редакції до 01 травня 2019 року, одним з видів житлово-комунальних послуг є комунальні послуги, до яких відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Статтею 20 Закону в редакції до 01 травня 2019 року передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 5 Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Приписами пункту 5 частини другої статті 7 Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 9 Закону в редакції з 01 травня 2019 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV до 01 травня 2019 року відповідні відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 13 даного Закону № 1875-IV визначено, що централізоване постачання гарячої води та централізоване опалення відноситься до комунальної послуги.

Пунктом 1 статті 20 Закону 1875-V унормовано, що споживачі зобов`язані укласти договір на надання житлово-комунальні послуги, підготовлений виконавцем такої послуги на основі типового договору. Аналогічна норма закріплена і в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII в редакції з 01 травня 2019 року (далі Закон № 2189-VIII), а саме в пункті 1 частини другої статті 7 Закону 2189-VIII.

Після офіційного опублікування виконавцем (виробником) комунальної послуги на своєму офіційному сайті типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачі не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин, не припинив споживання зазначених послуг, здійснювали нерегулярно оплату за надані послуги, отже, здійснювали дії, що свідчать про укладення публічного договору приєднання до умов вказаного договору (частина сьома статті 26 Закону № 1875-IV та частина п`ята статті 13 Закону № 2189-VIII).

Таких висновків суд дійшов також з урахуванням норм статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Нормою статті 641 ЦК України встановлено, що пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Враховуючи встановлені вище обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачкою укладено договір в порядку статей 633, 634, 638, 642 ЦК України про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і водовідведення на умовах типового договору, що був офіційно опублікований та розміщений на сайті позивача. Отже, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з теплопостачання. Крім того, суд наголошує, що договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не потребує обов`язкового двостороннього підписання письмової форми договору.

Крім того, обов`язок вносити плату за комунальні послуги, отримані споживачами таких послуг, закріплений положеннями Української РСР.

Відповідно до статті 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 162 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.

Відповідно до положень Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «Харківські теплові мережі».

Згідно з п. 37 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року № 85, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Згідно з п. 32 Правил вартість послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення визначається за обсягом спожитих послуг та встановленими відповідно до законодавства тарифами. Інформування споживачів про намір зміни (коригування) тарифів на послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцем відповідно до законодавства. У разі зміни (коригування) тарифів протягом строку дії договору нові розміри тарифів застосовуються з моменту їх введення в дію та не потребують внесення сторонами додаткових змін до договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну (коригування) цін/тарифів на послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу в один із способів, що гарантують доведення інформації до споживачів, які зазначені у пункті 11 цих Правил, з посиланням на рішення відповідного органу.

Таким чином, пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок щодо оплати споживачем комунальної послуги унормовано також в пункті 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII в редакції з 01 травня 2019 року.

Аналіз вищенаведених положень законодавства свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів як споживачів від оплати відповідних послуг.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Враховуючи викладене, споживач зобов`язаний оплатити отримані ним житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року у справі №3-184гс14.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями частини першої статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями статті 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 .

У порушення вимог чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з теплопостачання відповідачка не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, внаслідок чого у ОСОБА_1 перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги за період з 01 серпня 2019 року по 31 січня 2022 року в розмірі 27 344 грн 17 коп., що підтверджується відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежа (а. с. 4-5).

Суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що відповідачка відмовлялась від споживання послуг з теплопостачання у встановленому порядку, чи зверталась до позивача з приводу надання неякісних послуг суду.

Таким чином, відповідачка, маючи обов`язок своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинила виконувати взяті на себе зобов`язання, не сплачує заборгованість добровільно.

При цьому сам факт наявності заборгованості ОСОБА_1 не заперечувала, про що ззаначила, зокрема у відзиві на позовну заяву.

Стосовно строку позовної давності суд зазначає наступне.

За приписами ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно д ч. 1 ст. 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

Відповідно до ст. 264 ЦК Україниперебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено, останній раз указом Президента України № 10211/2023 від 06.11.2023 строком на 90 діб до 14.02.2024.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного,надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає.

Отже, у даних спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.08.2019 по 31.01.2022, в силу пунктів 12,19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову до суду не спливла.

З урахуванням запровадження на території України карантину до 31.12.2022 року, а під час дії цього карантину строки, визначені, зокрема ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, період заборгованості з 01.08.2019 по 31.01.2022 не виходить за строки позовної давності.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша стаття 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У зв`язку із наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховані інфляційні втрати в розмірі 8 374 грн 02 коп. та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 1 358 грн 60 коп.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за опалення і гарячу воду з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми.

Під час розгляду справи судом перевірено правильність проведеного та наданого суду позивачем розрахунку.

Стосовно доводів відповідачки на те, що з наданої відомості нарахувань неможливо встановити кінцева дата, на яку нараховано інфляційні втрати та 3% річних, що не може бути після 23 лютого 2022 року, а, відтак, неможливо встановити, чи враховано Постанову КМ України від 5 березня 2022 року № 206 при їх нарахуванні, суд звертає увагу, що предметом спору є стягнення заборгованості за період з 01 серпня 2019 року по 31 січня 2022 року, на який і нараховано інфляційні втрати та 3% річних.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 8 374 грн 02 коп. та 3 відсотків річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 1 358 грн 60 коп. в межах заявлених позовних вимог, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать, що позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2 481,00 грн, що документально підтверджено відповідним платіжним дорученням № 4094 від 16 лютого 2022 року, який підлягає стягненню з відповідачки.

Керуючись статтями 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємство «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2019 року по 31 січня 2022 року в розмірі 27 344 (двадцять сім тисяч триста сорок чотири) грн 17 коп; а також інфляційні втрати в розмірі 8 374 (вісім тисяч триста сімдесят чотири) грн 02 коп. та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 1 358 (одна тисяча триста п`ятдесят вісім) грн 60 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємство «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисяі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»; адреса місцезнаходження: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11; .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2024 року.

Суддя В. М. Яковлева