Справа № 766/5116/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Майдан С.І.,

за участю секретаря: Кирпиченко І.А.,

розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання рішення іноземного суду, яке не підлягає примусовому виконанню,

встановив:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з клопотанням про визнання рішення іноземного суду, яке не підлягає примусовому виконанню, а саме: визнати на території України рішення Рабинатського суду в Хайфі 07 березня 1999 року по справі №3-1 (держава Ізраїль), яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований відділом ЗАГС виконкому Херсонської міської Ради народних депутатів УРСР 15.08.1980 року.

В обґрунтування поданого клопотання заявник вказав, що визнання вищевказаного рішення суду в Україні потрібно йому для отримання у органах реєстрації актів цивільного стану документального підтвердження того, що в Україні немає зареєстрованого шлюбу. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 10.04.1990 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відділом ЗАГС виконкому Херсонської міської Ради народних депутатів Української СРР 15.08.1980 року зареєстровано шлюб, після укладення якого подружжям взято прізвища « ОСОБА_5 ». Як слідує із свідчення, складеного у Рабинатському суді в Хайфі 07 березня 1999 року у справі №3-1, цим документом зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , віросповідання іудаїзму в присутності свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Наведене свідчення про розірвання шлюбу складено відповідно до закону про укладення та розірвання шлюбу 1919 року і є безпосереднім рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки на той час, за названим законом, Рабинатський суд (пізніше Раввінатський суд, який складається з двох інстанцій: окружний раввінатський суд і спеціальний суд по гіюру) був релігійним судом, що розглядав питання особистого статусу євреїв в Ізраїлі за законами Тори й оформлював відповідне рішення « ОСОБА_8 », або як застосовують в перекладі «свідчення». Надане до матеріалів справи свідчення є оформленням « ОСОБА_8 » - рішенням Рабинатського суду, котре не підлягає оскарженню (набирає сили після прийняття), не потребує виконання, але потребує визнання в Україні.

Ухвалою суду від 03.06.2024 року клопотання призначено до розгляду.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили клопотання задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду лист щодо відсутності заперечень проти клопотання заявника.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 15.08.1980 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відділом ЗАГС виконкому Херсонської міської Ради народних депутатів УРСР зареєстровано шлюб, після укладення якого подружжям взято прізвища « ОСОБА_5 », про що складено відповідний актовий запис №719, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 13.05.2024 року.

Згідно свідчення про розірвання шлюбу, складеного у Рабинатському суді в Хайфі 07 березня 1999 року у справі №3-1 цим документом зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , віросповідання іудаїзму в присутності свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Порядок подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, передбачений статтею 472 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 472 ЦПК України, клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» рішення про розірвання шлюбу є таким, яке не потребує виконання.

Оскільки між Україною та державною Ізраїль не укладено договору про правову допомогу, то рішення суду держави Ізраїль визнається в Україні за принципом взаємності і відсутність двостороннього договору із державою Ізраїль не може бути підставою для невизнання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону «Про міжнародне приватне право» якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, вважається, що вона існує, оскільки не доведено інше.

Таким чином, до даних правовідносин застосовується принцип взаємності для визнання рішення суду держави Ізраїль в Україні.

Відповідно до п. 6 ст. 473 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження, суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи те, що будь-яких недоліків щодо форми та змісту клопотання судом не виявлено, підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання в Україні рішення іноземного суду не встановлено, а також здійснене в інтересах захисту законного права ОСОБА_1 на документальне підтвердження розірвання шлюбу, тому клопотання про визнання в Україні рішення іноземного суду, підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», статтями 471 - 473 ЦПК України, суд

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання рішення іноземного суду, яке не підлягає примусовому виконанню, задовольнити.

Визнати на території України рішення Рабинатського суду в Хайфі 07 березня 1999 року по справі №3-1 (держава Ізраїль), яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований відділом ЗАГС виконкому Херсонської міської Ради народних депутатів УРСР 15.08.1980 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

СуддяС. І. Майдан