КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/5959/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Янченка А.В. у м. Київ 02 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1149-2293 від 01 лютого 2023 року в розмірі 36500 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 7400 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 29100 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 01 лютого 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1149-2293.

Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 7400 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період - 13 днів, тобто проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом; знижена відсоткова ставка - 2,50 % в день, стандартна відсоткова ставка - 3,00 % в день.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

В подальшому відповідач порушив умови кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем внаслідок чого, станом на 06 березня 2024 року виникла заборгованість в сумі 73019 грн., а саме прострочена заборгованість за кредитом 7400 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 65619 грн., разом з тим, кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 36519 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 36500 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1149-2293 від 01 лютого 2023 року в розмірі 9805 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом 7400 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 2405 грн., та витрати на оплату судового збору в розмірі 650,72 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року в частині часткової відмови у стягненні простроченої заборгованості за нарахованими процентами та прийняти нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальної суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 36500 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 7400 грн., за нарахованими процентами - 29100 грн., покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме інформацію щодо належного строку договору, що стало результатом часткового задоволення позову, наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Звертав увагу на зміст ст. 1048, 1056-1 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 щодо права кредитодавця на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, право на що припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Зазначив, що позивачем дотримано вимоги ст. 1048, 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана для відома відповідачу, оскільки останнім не заперечується укладення договору на вищезазначених умовах.

З наведеного вбачається, що позивач мав законне право на нарахування процентів згідно п. 4.6, 10.1 кредитного договору протягом строку договору, що визначені в п. 4.8 кредитного договору, що останнім і було здійснено та відображено у розрахунку заборгованості.

Наводив правові висновки Верховного Суду, які є усталеною практикою та в яких відображена інформація про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог Закону України «Про захист прав споживачів», які укладені відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», зокрема постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 28 квітня 2021 року в справі № 234/7160/20, від 10 червня 2021 року в справі № 234/7159/20, від 18 червня 2021 року в справі № 234/8079/20.

Тож твердження суду, що умовами кредитного договору передбачено нарахування неправомірно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не відповідає дійсності та є помилковим, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо правового тлумачення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно актуальної судової практики, зокрема постанов Верховного Суду, зазначив, що така норма має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов кредитного договору.

Крім того, позивачем дотримано нових правил роботи банків та небанківських установ, зокрема тих, що надають послуги з кредитування, викладених у Законі України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану», оскільки ніяких штрафних санкцій відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором не нараховувалось. Хоча в розділі 8 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за неналежне виконання кредитного договору, позивач не нараховував жодних штрафних санкцій. Згідно розрахунку заборгованості, позивачем здійснено нарахування лише по процентам за користування кредитом (згідно п. 4.6, 10.1 кредитного договору) і в строк договору (згідно п. 4.8), що погоджені між сторонами.

Тобто з наведеного вбачається, що судом першої інстанції помилково ототожнено проценти за користування кредитом, що нараховуються протягом строку дії договору, з неустойкою (пенею) у разі невиконання зобов`язань боржником за кредитним договором.

Щодо визначення умовами кредитного договору строку кредитування, пояснював, що судом не в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме інформацію щодо належного строку договору. Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 4.8 кредитного договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, становить 300 календарних днів до 27 листопада 2023 року, і даною умовою договору визначено законне право позивача нараховувати проценти за користування кредитом в межах строку дії договору, а саме в межах 300 календарних днів. Отже, судом першої інстанції помилково зазначено в рішенні, що строк, в межах якого здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів, та задоволено відсотки за користування кредитними коштами - 13 днів (базовий період), а не 300 календарних днів до 27 листопада 2023 року, згідно п. 4.8 договору.

Щодо нарахування процентів за користування кредитом в межах строку дії договору, пояснював, що згідно п. 4.3 кредитного договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом, тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Пунктом 2.3 кредитного договору передбачено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування, який закінчується 13 лютого 2023 року, сума кредиту 7400 грн., нараховані проценти за користування кредитом 2405 грн., разом до сплати 9805 грн. Відповідно до п. 4.8 договору передбачено, що строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, дата повернення кредиту - 06 липня 2023 року. Отже, базовий період - строк, протягом якого боржник буде сплачувати саме відсоток за користування кредитом (в даному випадку 13 днів), який він сам обирає при заповненні заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування - строк, на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку 300 днів до 27 листопада 2023 року).

В той же час судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 4.6 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Тобто, між сторонами погоджено строк кредитування згідно п. 4.8 договору, а саме 300 календарних днів, протягом якого позивач має право нараховувати проценти за користування кредитом, розмір яких визначено в п. 4.6 та 10.1 договору, відтак судом першої інстанції помилково було визначено, що строком договору є саме 13, а не 300 календарних днів.

Звертав увагу на наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредиту, в якому визначено всі істотні умови договору, зокрема стандартна та знижена ставка, строк кредитування 300 календарних днів, базовий період сплати відсотків 13 календарних днів, зазначено тип процентної ставки - фіксована. Також у паспорті споживчого кредиту зазначено, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних умов кредитування. Відповідач право споживача відмовитися в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом 14 календарних днів не скористався та продовжує користуватися кредитом на погоджених сторонами умовах.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло, однак від відповідача ОСОБА_1 надійшла відповідь на апеляційну скаргу, в якій відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, направити справу на додатковий розгляд до Києво-Святошинського суду або Апеляційного суду Київської області, посилаючись на те, що кредитний договір № 1149-2293 від 01 лютого 2023 року не бачив і власноруч не підписував.

Враховуючи, що відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а відповідач ОСОБА_1 власної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції не подавав, апеляційний суд не оцінює підставність його вимог щодо направлення справи на додатковий розгляд та не розглядає їх по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2023 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1149-2293 на суму кредиту 7400 грн. З метою підписання договору, а також підтвердження ознайомлення з правилами та іншими документами, відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор А2407 (а. с. 10- 15).

Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

На а. с. 16 - 22 знаходиться екземпляр Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затверджений наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 69-П від 23 листопада 2022 року.

На а. с. 23 - 24 знаходиться копія паспорту споживчого кредиту, підписаного одноразовим ідентифікатором А2407, наданим відповідачу.

Додатком до договору про відкриття кредитної лінії № 1149-2293 від 01 лютого 2023 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1149-2293 (а. с. 25 - 26).

Відповідно до копії листа АТ КБ «ПриватБанк» від 07 березня 2024 року, АТ КБ «ПриватБанк» повідомило ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02 грудня 2019 року по нижченаведеним платежам, зокрема по платежу № в сумі 7400 грн., номер картки НОМЕР_1 (а. с. 30 зворот).

Аналогічні реквізити платежу містить і довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту № 1149-2293 від 01 лютого 2023 року ОСОБА_1 (а. с. 33).

На а. с. 34 - 36 знаходиться складена ТОВ «Укр Кредит Фінанс» довідка про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 06 березня 2024 року, згідно якої розмір загальної заборгованості 73019 грн., яка складається з основного боргу 7400 грн., залишку відсотків 65619 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Апеляційний суд враховує, що обставини укладення електронного кредитного договору № 1149-2293 від 01 лютого 2023 року, погодження його умов та отримання кредитних коштів у встановленому договором розмірі 7400 грн. відповідачем ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції не заперечувались і рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ним не оскаржене.

Судом першої інстанції встановлено, що сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, даним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісій за користування кредитом та інших витрат; виконання кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 7400 грн. відповідачеві підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1149-2293 від 01 лютого 2023 року.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виник борг по поверненню кредиту, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, в тому числі у вигляді тіла кредиту в розмірі 7400 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції і позивачем в апеляційній скарзі рішення суду в цій частині не оскаржується.

В частині стягнення процентів за користування кредитом, визначених судом в розмірі 2405 грн., суд першої інстанції виходив із аналізу ст. 11, 18 Закону України «Про споживче кредитування» і дійшов висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим, оскільки п. 2.3 сторони обумовили сукупну вартість кредиту лише в розмірі 9805 грн., яка включає 7400 грн. суми кредиту та 2405 грн. процентів за користування кредитними коштами, а термін повернення кредитних коштів (заявлений строк користування кредитом) складав до 13 лютого 2023 року.

Виходячи з того, що строк кредитування складає 13 днів до 13 лютого 2023 року, судом першої інстанції враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було, тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме помилкової оцінки умов кредитного договору № 1149-2293 від 01 лютого 2023 року, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи щодо строку кредитування та сукупної вартості кредиту, та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Підписанням договору № 1149-2293 від 01 лютого 2023 року та Паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що обізнаний та погодився з усіма умовами договору, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказані умови відповідачем ОСОБА_1 не оскаржувались, є чинними і підлягають виконанню.

Так, згідно п. 1.1 договору про відкриття кредитної лінії № 1149-2293 від 01 лютого 2023 року «Визначення термінів», базовий період сплати відсотків - проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кількість днів у базовому періоді вказана у розділі 4 цього договору і визначена сторонами на підставі пропозиції кредитодавця, сформованої з урахуванням побажань позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання кредиту через веб-сайт кредитодавця; проценти за користування кредитом - грошові кошти, які згідно договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю за користування кредитом.

Відповідно до п. 2.2 договору кредитодавець відкрив для позичальника кредитну лінію на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Згідно п. 2.3 договору, для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового період строку кредитування згідно наступного розрахунку: дата видачі кредиту - 01 лютого 2023 року, останній календарний день першого базового періоду - 13 лютого 2023 року, сума кредиту - 7400 грн., нараховані проценти за користування кредитом - 2405 грн., разом до сплати 9805 грн.

Згідно п. 4.1 договору, розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту, 7400 грн. Дата видачі кредиту 01 лютого 2023 року.

Згідно п. 4.3 договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом всього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності) може надаватися можливість скористатися кредитом за промо-ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентною ставкою.

Згідно п. 4.4, 4.5 договору, базовий період складає 13 календарних днів. Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду.

Згідно п. 4.6 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за стандартною процентною ставкою 3 % за кожен день користування кредитом.

Згідно п. 4.8 договору, строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту - 27 листопада 2023 року. Строк договору є рівним строку кредитування.

Згідно п. 4.10 договору, загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 74000 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 66600 грн.

Згідно п. 11.1, 11.3 договору, позичальник даним підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі його умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Позичальник підтверджує, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом цього договору та правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Таким чином, аналіз наведених умов договору дає підстави для висновку, що базовим періодом є період (строк) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме відсоток за користування кредитом (в даному випадку - 13 днів) (пункт 4.4 договору), а строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку 300 днів) (пункт 4.8 договору).

Для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендував позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування згідно розрахунку у вигляді таблиці, відображеній у договорі (п. 2.3 договору), що судом першої інстанції було сприйнято як строк кредитування та сукупну вартість кредиту, однак такі висновки є передчасними та помилковими, позаяк строк кредитування визначено у п. 4.8 договору і він складає 300 календарних днів до 27 листопада 2023 року, а орієнтовна загальна вартість кредиту передбачена у п. 4.10 договору і за весь строк кредитування складає 74000 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 66600 грн.

Таким чином, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування з 01 лютого 2023 року по 27 листопада 2023 року за користування кредитними коштами.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Згідно з розрахунку заборгованості, кредитодавцем за період з 01 лютого 2023 року по 13 лютого 2023 року нараховано відсотки за зниженою процентною ставкою - 2,5 % в день, з 14 лютого 2023 року по 27 листопада 2023 року - за стандартною процентною ставкою 3,0 % в день.

Апеляційний суд звертає увагу, що розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

За змістом укладеного договору 29100 грн. - це плата позичальника за правомірне користування кредитними коштами у межах строку дії кредитного договору, тобто процентами у розумінні ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України.

Наведені умови не є нікчемними відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів». У межах розгляду цієї справи зустрічної вимоги про визнання недійсними певних умов договору або усього договору не заявлено. Зокрема, умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 у судовому порядку не оспорювались, відтак у суду першої інстанції не було підстав для визнання умов кредитного договору несправедливими за власною ініціативою, безпідставно звільнивши відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором.

З наявних у справі матеріалів, зокрема розрахунку заборгованості, вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору, який сплинув 27 листопада 2023 року, проценти не нараховувалися. При цьому кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 36519 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 36500 грн.

Отже, висновки суду першої інстанції, що позивачем нараховано відсотки за користування кредитом поза встановленого умовами договору 13-денного строку кредитування, є помилковими.

Таким чином, слід визнати обґрунтованими вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору у сумі 29100 грн.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 2405 грн. ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції в цій частині, в частині загальної суми заборгованості 9805 грн., а також в частині стягнення судового збору, який було стягнуто пропорційно до задоволення позовних вимог, з прийняттям нової постанови про задоволення позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс», стягнувши з ОСОБА_1 на його користь заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 29100 грн., та судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в повному обсязі в розмірі 2422,40 грн.

В частині задоволення позову рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року скасувати в частині стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 2405 грн., загальної суми заборгованості 9805 грн. та в частині стягнення судового збору 650,72 грн. та прийняти в цій частині нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407) 29100 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором № 1149-2293 від 01 лютого 2023 року та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.