КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року місто Київ

Справа 757/10111/22-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9190/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировська О.В.

розглянув в письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року (ухвалене у складі судді Новака Р.В.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ТДОВ СК «Альфа-гарант» з якого просить суд стягнути на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 72000 грн. на спорудження надгробного пам`ятника загиблій.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 вересня 2021 року близько 19 год. 50 хв. в Миколаївській області, на 34 км. автодороги сполучення «Калинівка-Снігурівка-Березнегувате» відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 CDI», д.н. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки «DAF XF 95.430», д.н. НОМЕР_2 , у з`єднанні з напівпричепом «BODEX KIS 3WA», д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобілем марки «КАМАЗ 5320», д.н. НОМЕР_4 із причепом марки «ГКБ-8350», д.н. НОМЕР_5 , під керування водія ОСОБА_4 . Внаслідок даної ДТП, пасажирка автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 CDI», ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих тілесних ушкоджень померла.

28 вересня 2021 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 за кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. В ході досудового слідства проведено судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю 10.1. «дослідження обставин та механізму дорожньої-транспортної пригоди» та зроблено висновок №СЕ 19/115-21/15044-ІТ від 26 листопада 2021 року про те, що в наведеній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 CDI», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 12.3, п. 13.1, п 13.3 Правил дорожнього рух України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР7579664, який діяв на момент настання ДТП.

Оскільки позивач - особа, яка понесла витрати на поховання загиблої, у зв`язку з її смертю позивачу спричинена матеріальна шкода. Тому, 25 листопада 2021 року представник в інтересах позивача направив на адресу відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву про виплату страхового відшкодування пов`язаного з витратами на поховання у розмірі 10500 грн, заяву про виплату страхового відшкодування пов`язаного з витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 75850 грн. Разом з тим, отримав відповідь від 07 лютого 2022 року №12/423 про те, що у відповідача відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки строк для прийняття відповідного рішення за вищезгаданою подією припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, а також наданням позивачем запитуваних страховою компанією документів. Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач на підставі ст. 988 ЦК України просив задовольнити позов у заявлений ним спосіб.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ієговська А.О. звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що відсутність доказів притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не може свідчити про відсутність страхового випадку та відсутність підстав для відшкодування страховою компанією завданої позивачу шкоди в межах суми страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована . Крім того, матеріали справи не містять доказу щодо відсутності вини, яка презюмується ст. 1166 ЦК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 березня 2024 року, визначено склад колегії головуючий суддя - Матвієнко Ю.О., судді Гуль В.В., Мельник Я.С.

28 березня 2024 року ухвалою Київського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у даній справі та встановлено учасникам справи строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в п`ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали.

Від сторони відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Вказує, що законом передбачено, що до моменту ухвалення вироку за фактом настання ДТП, відомості про яку було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000367, строк для прийняття відповідного рішення відповідачем зупиняється.

Зважаючи на приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вина страхувальника на момент розгляду справи за позовом позивача в суді першої інстанції у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченої ст. 268 КК України, за відсутності вироку суду про визнання його винним та притягнення за наслідками вказаної події до кримінальної відповідальності - була не доведене, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування були передчасними.

Вказує, що 05 серпня 2022 року відповідачем виплачено на користь позивача страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 10 500 грн., тому враховуючи те, що п.27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлю ліміт відповідальності, що на момент становив 72 000, вимоги про стягнення вартості спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 75850 грн не підлягають задоволенню.

Також, вказує, що позивачем не надано відповідачу змоги встановити розмір завданих збитків, не надано запитуваної відповідачем інформації, що унеможливило здійснення оцінки завданої шкоди.

Серед іншого також, вказував на необґрунтованість вимог, щодо витрат на придбання гранітної лавки у розмірі 4200 грн та витрати на придбання гранітного забору у розмірі 21300 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2024 року для розгляду даної справи визначено склад колегії головуючий суддя - Желепа О.В. суддів: Немировська О.В., Мазурик О.Ф.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказував, що станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом та під час розгляду позовної заяви, не ухвалено вироку про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, тому, строк виконання відповідачем свого обов`язку з прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування або ж прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування не настав.

З огляду на досліджені судом наявні у справі докази, суд першої інстанції вважав необхідним відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача страхового відшкодування у зв`язку з відкладенням питання про прийняття рішення щодо його виплати до ухвалення процесуального рішення у кримінальному провадженні № 000367.

Колегія суддів вирішуючи справу виходить з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав встановлені такі обставини, 27 вересня 2021 року близько 19 год. 50 хв. в Миколаївській області, на 34 км. автодороги сполучення «Калинівка-Снігурівка-Березнегувате» відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 CDI», д.н. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки «DAF XF 95.430», д.н. НОМЕР_2 , у з`єднанні з напівпричепом «BODEX KIS 3WA», д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та автомобілем марки «КАМАЗ 5320», д.н. НОМЕР_4 із причепом марки «ГКБ-8350», д.н. НОМЕР_5 , під керування водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Внаслідок даної ДТП, пасажирка автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 CDI», ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих тілесних ушкоджень померла (а.с. 36).

28 вересня 2021 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000367 за кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування (а.с. 17).

В ході досудового слідства проведено судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю 10.1. «дослідження обставин та механізму дорожньої-транспортної пригоди» та зроблено висновок №СЕ 19/115-21/15044-ІТ від 26 листопада 2021 року про те, що в наведеній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 CDI», д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 12.3, п. 13.1, п 13.3 Правил дорожнього рух України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 18-34).

На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР7579664 (а.с. 35).

25 листопада 2021 року представник в інтересах позивача направив на адресу відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву про виплату страхового відшкодування пов`язаного з витратами на поховання у розмірі 10500 грн, заяву про виплату страхового відшкодування пов`язаного з витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 75850 грн. (а.с. 43-46)

Згідно відповіді страхової компанії від 07 лютого 2022 року №12/423, у відповідача відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки строк для прийняття відповідного рішення за вищезгаданою подією припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, а також наданням позивачем запитуваних страховою компанією документів.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітн 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), на яку, зокрема посилається заявник у касаційній скарзі, та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21).

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності судового рішення у кримінальному провадженні по факту ДТП є такими, що не ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права.

Тотожні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у праві № 208/4598/21.

Факт заподіяння смерті ОСОБА_5 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував ОСОБА_2 , підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовується відповідачем.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_5 , та смертю ОСОБА_5 , а також заподіяння позивачу шкоди у зв`язку зі смертю потерпілої.

Щодо вимог позивача про відшкодування витрат пов`язаних із спорудженням надгробного пам`ятника загиблій апеляційний суд виходить з наступного.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 2 статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частини 1 статті 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 2 статті 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частини 1 статті 77 ЦПК України).

Враховуючи положення статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно статті 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.

Статтею 2 даного Закону визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Як вже встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 27 вересня 2021 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинула ОСОБА_5 , є страховим випадком, тому у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана із смертю потерпілого, а її розмір визначено відповідно до положень пункту 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підтвердження своїх вимог позивачем надано суду копію товарного чеку № 137 від 25 жовтня 2021 року, копію накладної № 137 від 25 жовтня 2021 року та акт виконаних робіт № 137 від 27 листопада 2021 року на суму 75 850 грн (а.с.40-42).

Згідно акту виконаних робіт № 137 від 27 листопада 2021 року виконавцем надано такі послуги: гранітний пам`ятник ( ОСОБА_5 ) - 19 000 грн; бетонна основа 3,06 м2, - 7 650 грн; облицювання гранітом - 23 700 грн; гранітний паркан в 4 кутах - 21 300 грн; гранітна лавка 1 шт - 4 200 грн.

Витрати на встановлення надгробного комплексу на могилі ОСОБА_5 становлять 75 850 грн.

Однак, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність включення до витрат на встановлення намогильного пам`ятника вартості матеріалів, виготовлення та встановлення гранітної лави (4 200 грн.) та гранітного паркану (21 300 грн), оскільки ці об`єкти не можна віднести до ритуальних, а також таких, що вшановують пам`ять померлої. Тому доведеними витратами на встановлення намогильного пам`ятника ОСОБА_5 є сума в розмірі 50 350 грн.

Таким чином, розмір майнової шкоди, завданої позивачу облаштуванням могили ОСОБА_5 , становить 50 350 грн.

08 серпня 2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 10 500 грн на поховання (а.с. 79).

Відповідно до п.27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2021 року становив 6 000 грн.

Тобто, максимальний розмір виплати страхового відшкодування у даному випадку становить 72 000 грн.

З урахуванням виплачених страхувальником сум страхового відшкодування у розмірі 10 500 грн на поховання та враховуючи обґрунтованості заявлених вимог у даній справі у розмірі 50 350 грн на встановлення намогильного пам`ятника ОСОБА_5 , сума вказаних коштів не перевищує страховий ліміт (10500+50350=60850 грн).

Доводи відповідача щодо того, що позивачем не надано відповідачу змоги встановити розмір завданих збитків, не надано запитуваної відповідачем інформації, що унеможливило здійснення оцінки завданої шкоди колегією суддів не приймається до уваги, оскільки п. п.27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає надання страховій компанії лише документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть, тому вимоги страховика є необґрунтованими.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, колегія суддів стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 2 270 грн. за подачу позову (908 грн) та апеляційної скарги (1 362 грн), від сплати якого був звільнений позивач.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» (, місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі України, 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування в сумі 50 350 (п`ятдесят тисяч триста п`ятдесят ) грн 00 к.- витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути в дохід Держави з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» (, місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі України, 26) судовий збір у розмірі 2 270 грн 00 к. (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 к.).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська