Справа № 466/1419/24
Провадження № 2/466/1117/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

21 травня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Білінської Г.Б.

секретаря с/з Філевич У.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Добросинсько - Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав,-

установив:

ОСОБА_1 пред`явила в суд позовну заяву до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Добросинсько - Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області, в якому просить: позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 20 вересня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Добросинській сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 20.

Від цього шлюбу у них народилася дитина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження виданим серія НОМЕР_1 від 18.03.2009 р.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23.11.2010 року у цивільній справі № 2-1210/10р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 шлюб і розірвано та призначено аліменти на утриманя доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 всіх видів його доходів.

Відповідач з донькою не спілкується з 2019 року взагалі, а бачив доньку лише 3 - 4 рази за все життя.З 2021 року донька ОСОБА_4 проживає з позивачкою в Республіці Чехія, відвідує школу, проживає у її теперішній сім`ї. Батько дитини не цікавиться її життям, не забезпечує її матеріально та не бере участі у її вихованні, хоча таку можливість має.

Тому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з ухиленням його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У судовому засіданні позивачта її представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні змісту позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась,просить справу розглянути у їх відсутності .

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.223, 280 ЦПК України, на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного .

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що 20 вересня 2008 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем в Добросинській сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 20.

Від шлюбу у них народилася дитина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження виданим серія НОМЕР_1 від 18.03.2009 р.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23.11.2010 року у цивільній справі № 2-1210/10р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 шлюб і розірвано та призначено аліменти на утриманя доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 всіх видів його доходів.

Своє прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » позивач змінила у зв`язку з одруження про що свідчить свідоцтво про одруження.

Витягами з реєстру територіальних громад стверджується що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстровані та проживали за адресою АДРЕСА_1 .

З 2021року донька проживає з позивачкою в Чеській республіці.

25 жовтня 2021 року відповідач надав заяву згоду на виїзд їхньої спільної доньки за кордон (заява від 25 жовтня 2021 р. зареєстрована в реєстрі за № 2683).

Педагогічною характеристикою Добросинської ЗОШ І-ІІІ ст. на учня ОСОБА_4 стверджується, що дитина доглянута, забезпечена всім необхідним для нормального розвитку дитини. Мати дитини приділяла належну увагу вихованню дочки, завжди цікавилась її навчанням.Батько дитини участі у вихованні дитини не приймає. Місце перебування батька на даний час невідомо, останнє відоме місце проживання - АДРЕСА_2 .

З висновку Добросинської селищної ради, як органу опіки та піклування, вбачається, що такою рекомендовано позбавлення батьківських прав відповідача ,як такого, що ухиляється від виконання своїхх батьківських обов`язків.

На даний час дитина ОСОБА_4 тимчасово проживає з позивачкою в Республіці Чехія, відвідує школу, проживає у її теперішній сім`ї .

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що дитина ОСОБА_4 навчалась у молодших класах у Добросинській СШ, вона була її вчителькою. Дитиною займалась лише мати, яка постійно приходила в школу ,цікавилась успіхами дитини. Батька дитини вона жодного разу не бачила, дитина про нього згадувати не хотіла.

Свідки ОСОБА_9 - бабуся дитини та ОСОБА_10 - дядько дитини суду пояснили, що постійно проживали разом з позивачкою та її дитиною до 2021 року. З 2019 року батько дитини -відповідач по справі пішов із сім`ї і жодних зв`язків із дитиною не підтримував, не вітав з днем народження, не дзвонив,не надавав ніякої матеріальної лдопомоги. Натомість із змісту дзвінків колекторів до них додому вони дізнались, що у нього багато боргів у банках . Аліменти за рішенням суду він не сплачував. Повністю вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займалась позивачка, а вони їй у цьому допомагали. Нинішній чоловік позивачки дуже любить дитину, прийняв її як свою і вона до нього дуже добре ставиться, рідного батька не згадує ,заблокувала його телефон .

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.

Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька.

ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дитину, тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 10, 12, 89, 223, 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст.150-152 Сімейного кодексу України, суд,-

ухвалив:

позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Г. Б. Білінська