Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/7542/23
Провадження № 2/644/674/24
РІШЕННЯ

іменем України

17.06.2024 Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в особі головуючого судді Шевченка С.В., за участю секретаря Кузьміної Ю.С., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

учасники судового розгляду: позивач ОСОБА_1

у с т а н о в и в :

02.10.2023 року позивач подав позов, в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, в обґрунтування чого посилався на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та від спільного життя мають малолітню дитину. З січня 2021 року сторони почали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Відповідачка почала проживати з іншим чоловіком, має іншу родину. Дитина проживає з позивачем, повністю знаходиться на його утриманні, а відповідачка матеріальної допомогу на утримання дитини не надає, від виконання батьківських обов`язків ухиляється, не піклується про дитину, не забезпечує дитині необхідного догляду, харчування, медичного догляду тощо.

Ухвалою суду від 20.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та від спільного життя мають малолітню дитину, яка проживає разом з позивачем. Відповідачка покину родину та почала проживати з іншим чоловіком. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивача, який піклується про неї, забезпечує усім необхідним, а відповідачка матеріальної допомогу на утримання дитини не надає, від виконання батьківських обов`язків ухиляється, дитиною не цікавиться, не спілкується з нею, її успіхами не цікавиться, участі у вихованні не приймає та не бачиться з сином.

Відповідачка в судове засідання не прибула, про дату час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, 29.11.2023 року подала заяву, в якій позовні вимоги позивача визнала.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судові засіданні, призначені на 14.11.2023 року, 14.12.2023 року, 08.02.2024 року, 04.04.2024 року, 04.06.2024 року, 10.06.2024 року та 17.06.2024 року не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з копією ухвали про відкриття провадження в справі, копією позовної заяви з додатками та судовою повісткою, а також довідки про доставку електронних документів до електронного кабінету ухвали та судових повісток, причину неявки суду не повідомив.

У зв`язку з тривалим ненаданням Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, суд, зважаючи на те, що такий висновок носить для суду виключно рекомендаційний характер, ухвалює рішення за наявними у справі доказами.

Вислухавши позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та від спільного життя мають малолітню дитину. З січня 2021 року сторони почали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Відповідачка почала проживати з іншим чоловіком, має іншу родину. Дитина проживає з позивачем, повністю знаходиться на його утриманні, а відповідачка матеріальної допомогу на утримання дитини не надає, від виконання батьківських обов`язків ухиляється, не піклується про дитину, не забезпечує дитині необхідного догляду, харчування, медичного догляду, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя тощо.

Вказані обставини визнані відповідачкою, зазначені у власноруч складеній заяві, і, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Тим не менш, наведені вище обставини, зокрема й визнаний відповідачкою факт її ухилення від виконання батьківських обов`язків, підтверджується доказами, які були досліджені та проаналізовані судом в судовому засіданні, а саме:

-копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вбачається, що батьком дитини є ОСОБА_1 , матір`ю дитини ОСОБА_2 ;

-копією рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, яке набрало законної сили, і яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

-відповіддю № 258051 від 05.10.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру та довідкою Департаменту реєстрації Харківської міської ради, з яких вбачається, що місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 зареєстровано разом з батьком, а саме за адресою: АДРЕСА_1 ;

-відповіддю № 258038 від 05.10.2023 року, з якої вбачається, що місце проживання відповідача зареєстровано не з чоловіком та дитиною, а саме за адресою: АДРЕСА_2 ;

-заявою відповідачки від 26.02.2024 року, яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Кірія Ю.О., з якої вбачається, що остання з позовом ОСОБА_1 ознайомлена, повністю визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову і просить слухати справу без її участі;

-копією довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) № 232 комбінованого типу ХМР від 02.02.2024 року № 01-25/14, з якої вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відвідує вказаний навчальний заклад. Під час очного навчання в закладі дитини приводив і забирав батько, він цікавився його вихованням, навчанням і розвитком. Батько постійно відвідує батьківськи збори, виконував надані вихователем рекомендації. ОСОБА_1 займається вихованням, розвитком, навчанням та забезпеченням потреб дитини, дотримується режиму садочку та режиму роботи групи. Батько активно спілкується з персоналом групи. Під час дистанційної освіти, батько постійно підтримує зв`язок з вихователем, надає інформацію щодо місця перебування дитини, успіхів дитини під час онлайн навчання. Батько приділяє велику увагу вихованню та навчанню дитини не лише в закладі дошкільної освіти. ОСОБА_5 додатково відвідує школу ментальної арифметики «Соробан»;

-декларацією № 0001-7833-5ХА0 КНП «Міська дитяча поліклініка № 16» ХМР, з якої вбачається, що законним представником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 .

Вказані обставини також підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які повідомили в судовому засіданні, що знають сім`ю Рябіченок, оскільки проживають поряд з ними. Оскільки сторони мають велику різницю у віці, яка становить більше 10 років, мати дитини, закохалася у іншого чоловіка, покинула родину та почала з ним проживати. Малолітній син проживає разом з батьком, повністю знаходиться на його утриманні, а відповідачка від виконання батьківських обов`язків ухиляється, не піклується про дитину, не забезпечує дитині необхідного догляду, харчування, медичного догляду, не бачить дитину та не цікавиться нею.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту - Конвенція) є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення цього пункту свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка ухиляється від виховання дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зазначає, що відповідачка тривалий час перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком та має іншу родину, внаслідок чого жодного інтересу до дитини не виявляє.

На підставі пояснень позивача, свідків, наданих документів, суд доходить висновку, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, оскільки не здійснила будь-яких дій, щоб налагодити відносини з дитиною, що також визнається самою відповідачкою у складеній власноруч заяві.

Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя, та відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідачка тривалий час не виконує свої батьківські обов`язки та відсутні підстави вважати, що вона змінить ставлення до виховання дитини, суд дійшов висновку про застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, з відповідачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України перебачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а на відповідачку покладає судові витрати зі сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів станом на 2023 рік.

Керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 354, 355, ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст. ст. 164, 166, 182 СК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити у повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 27.06.2024.

Суддя С.В. Шевченко