Єдиний унікальний номер справи 235/2601/24
Номер провадження 2/235/907/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Юриної К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення компенсації втрати частини заробітку,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачпрацював у ТОВ «Краснолиманське» з 28 березня 2018 року по 17 серпня 2020 року. Звільнений 17 серпня 2020 року згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, наказ №231-К від 17.08.2020 року, про що є відповідний запис в моїй трудовій книжці. За період роботи заробітна плата позивачу виплачена була не в повному обсязі. При звільненні відповідач з ним не розрахувався.

Згідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заборгованість по заробітній платі на 17.08.2020 року, станом на день звільнення, складала 151678 гривень 82 копійки. Вказана заборгованість була стягнена з відповідача на підставі Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року, справа № 235/902/23; провадження № 2/204/2590/23.

Відповідно до діючого законодавства роботодавець був зобов`язаний вчасно та в повному обсязі виплачувати зарплату працівникам.

Оскільки, позивач не має інформації щодо помісячного розмежування заборгованості по заробітній платі, а всі суми від роботодавця повинні були виплачені при звільненні - 17 серпня 2020 року, то для розрахунку компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати індекси інфляції взяті з вересня 2020 року по лютий 2024 року включно.

Рішення суду про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати виконано приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Варавою Романом Сергійовичем.

Заборгованість по заробітній платі була виплачена 19 березня 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією від 19.03.2024 року, тому індекс інфляції за березень 2024 року до розрахунку не включається.

Індекси інфляції взяті для розрахунку компенсації втрати частини заробітку:

Розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітку, який виплачений в березні 2024 р. Заборгованість по заробітній платі на серпень 2020 року складала: 151678,82 грн; приріст індексу споживчих цін: 1,038(вересень-грудень 2020р.) х1,1 (січень-грудень 2021 року) х 1,266 (січень-грудень 2022 рік) х 1,051 (січень - грудень 2023 р. )х1,007 (січень, лютий 2024 р.) х100-100 = 52,99%.

Компенсація втрати частини заробітку: 151678,82 х 52,99 : 100 = 80374,61 гривні 61 копійок.

Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на його користь компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків виплати в сумі 80374,61 гривні 61 копійок.

Ухвалою суду від 03.04.2024 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, без виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає, вважає їх такими, що порушують його права та законні інтереси, з наступних підстав.

Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2023 року справа № 235/902/22, з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 стягнуто нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 151 678 грн. 82 коп. (сума з урахуванням відрахувань і податків). Судове рішення виконано в повному обсязі 19.03.2024 року, що не заперечує і сам позивач.

Представник відповідача з позицією позивача не погоджується, оскільки згідно із статтею 1 Закону України «Про оплату праці`заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, а позивач був 17.08.2020 року був звільнений. Також, відповідно до ст. 16 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» спори, що виникають з питань індексації грошовихдоходів населення, вирішуються у судовому порядку. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначається «Порядком проведення індексації грошових доходів населення», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено з 01.01.2023 року, згідно із Законом України №2710-ІХ від 03.11.2022 року, тому і право позивача звертатися з таким позовом де визначений період стягнення з вересня 2020 р. по лютий 2024 р. безпідставне. Тобто у 2023 році не проводиться нарахування сум індексації, які визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 N 1078 (зі змінами), роз`яснення норм якого надає Мінсоцполітики. Тому і вимоги позивача поза законом.

Представник відповідача просить суд у позовних вимогах ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення компенсації втрати частини заробітку внаслідок несвоєчасної виплати в сумі 80 374,61 гривень - відмовити.

У додаткових поясненнях представник відповідача зазначив, що позивач не звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2019 року по серпень 2020 року включно відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159,тому його вимоги не підлягають задоволенню. Своєю чергою, відповідач не відмовляв позивачу своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. З огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, то право позивача ще не було порушено відповідачем,тому звернення позивача до суду з цим позовом є передчасним. Звернення позивача слід розцінювати як форму волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати.

На думку представника відповідача, законодавцем передбачене обов`язкове досудове врегулювання спору у правовідносинах щодо виплати компенсації втрати частини доходів шляхом подання заяви до підприємства, причому виключно відмову останнього за наслідком розгляду такого звернення особа може оскаржити у судовому порядку. Враховуючи те, що позивач до відповідача із заявою про компенсацію йому втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації не звертався, та останній не відмовляв позивачу у її виплаті, відтак відповідач наполягає про відсутність порушень прав позивача та відповідно підстав для задоволення позовних вимог.

У разі якщо суд не розділяє вищевикладені позиції, які викладені у відзиві від 19.04.2024 р. та в п. 1 до доповнення до відзиву від22.04.2024 року та надіслані через ел.суд, то представник відповідача просить суд врахувати той факт, що 19.03.2024 р. за виконавчим провадженням № 74494293 з відповідача була дійсно стягнута відповідна заборгованість з виплати заробітної плати за період з листопада 2019 року по серпень 2020 року (примусово стягнуто суму 151 678,82 грн. за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2023 року) та перерахована на картковий рахунок відповідача, що не заперечує сам позивач. Такі відомості є загальнодоступними відомостями автоматизованої системи виконавчих проваджень по справі № 235/902/22, копією постанови державного виконавця ВП №74494293 від 19.03.2024 року, платіжною інструкцією від 19.03.2024 року № 1576, які долучаються до доповнення до відзиву. Згідно довідки від 09.04.2024 року № 226, яка долучена до відзиву від 19.04.2024 року сума, яка складає заборгованість перед позивачем у дійсності становить 121806,48 грн, але примусово стягнуто суму 151678,82 грн, тобто вона є більше ніж є насправді на 29872,34 грн, про що відповідач взнав, коли була звірка, тобто в якійсь частині вона вважається тепер, як компенсація втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати позивачу боргу по заробітній платі, а тому і вимоги позивача у тому розмірі, який він зазначив у позові, є неправомірними, але їх можна вирішити сторонами добровільно в разі повернення позивачем різниці, або зменшення позовних вимог. Таким чином, за переконанням відповідача, вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати позивачу боргу по заробітній платі в сумі 80 374,61 грн є необґрунтованими, безпідставними, містять в собі ознаки зловживання правом.

Представник відповідача просить суд прийняти до уваги докази відповідача та зменшити суму стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати позивачу боргу по заробітній платі за винятком 29872,34 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що ознайомившись з відзивом відповідача вважаю викладені обставини та заперечення безпідставними з огляду на наступне:

По-перше, зазначає, що в позовній заяві його вимоги полягають в стягненні з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. А у відзиві, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає про те, що дію закону про індексацію зупинено з 01.01.2023 року. Але індексація грошових доходів населення і компенсація втрати частини заробітку це абсолютно різні речі. Компенсація втрати частини заробітку проводиться відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» а індексація грошових доходів - згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Питання про індексацію заробітної плати мною не ставилося.

В позовній заяві був чітко визначений період невиплати заробітної плати, а саме з урахуванням дати звільнення (серпень 2020 року) та фактично отриманої суми заборгованості по заробітній платі (березень 2024 року).

До відзиву відповідач надав довідку про заборгованість по заробітній платі помісячно, що дає змогу більш точніше розрахувати компенсацію втрати частини заробітку.

Законодавством не передбачено обов`язкове досудове врегулювання спору про стягнення компенсації втрати частини заробітку.

В доповненні до відзиву відповідач просить зменшити розраховану суму компенсації втрати частини заробітку за винятком 29872, 34 грн, посилаючись на довідку про заборгованість по заробітній платі № 226 від 09.04.2024 року, в якій заборгованість вказана в

розмірі 121806,48 грн.

Позивач не погоджується з позицією відповідача з наступних підстав:

Розрахунок компенсації втрати частини заробітку здійснений ним у порядку, визначеному вимогами п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 та виходячи з суми заборгованості в розмірі 151678,82 грн, яка була встановлена судом і стягнута на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2023 року (справа № 235/902/22; провадження № 2/204/2590/23), і не оскаржена відповідачем.

Рішення набуло законної сили і виконано в примусовому порядку, що відповідачем не заперечується.

Більше того, надаючи відзив на позовну заяву при розгляді справи №235/902/22 про

стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 151678,82 грн відповідач не надавав

заперечень стосовно розміру заборгованості. Більше того, надаючи до відзиву по справі про

стягнення заборгованості по заробітній платі, відповідач, ТОВ «Краснолиманське» надало суду довідку № 58 від 23.02.2022 року в якій зазначено: «Сума заборгованості з листопада 2019 року по березень 2020 р. на дату складання довідки складає 121806,48 грн.». Тобто сума 121806,48 грн це заборгованість по березень 2020 року, а звільнений позивач був 17 серпня 2020 року.

Заборгованість з квітня 2020 р. по серпень 2020 (по день звільнення) згідно наданої довідки про помісячну заборгованість складає = 35574,38 грн. Рішенням суду стягнуто 151678,82 грн.

Тобто до звернення з позовною заявою про стягнення компенсації втрати частини заробітку розмір заборгованості по заробітній платі вже встановлений в судовому порядку при розгляді справи про стягнення не виплаченої заробітної плати при звільненні.

Позивач просить суд задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Ухвалою суду від 29.05.2024 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути на його користь компенсацію в розмірі 80913,72 гривень.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 перебував з ТОВ «Краснолиманське» у трудових відносинах з 28.03.2018 р. по 17.08.2020р.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 (справа № 235/902/22) стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 151678,82 грн (сума визначена після утримання обов`язкових платежів) середній заробіток в сумі 218390, 76 копійок.

19 березня 2024 року рішення суду в примусовому порядку виконано в повному обсязі, що не заперечується сторонами.

Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Нормами ч. 1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення має ч.1 ст.115 КЗпП України.

Згідно зі ст.34Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача як роботодавця на свою користь як працівника компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до ст.4Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Представник відповідача заперечуючи у відзиві проти наданого розрахунку, не приводить розрахунок, який на його думку має бути вірним.

В рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 (справа № 235/902/22), яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 151678,82 грн (сума визначена після утримання обов`язкових платежів) середній заробіток в сумі 218390, 76 гривень, зазначено, що відповідачем (ТОВ «Краснолиманське») не виконана ухвала суду від 14.02.2022 року про витребування довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, тому судом стягнута заборгованість в розмірі 151678,82 гривень, як того просив позивач.

Рішення суду не оскаржувалася та набрало законної сили.

Твердження представника відповідача про те, що заборгованість становила 121806,48 гривень, тому сума компенсації має бути зменшена, суд не приймає до уваги. При цьому відповідач не позбавлений можливості стягнути переплату в судовому порядку.

Також суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що позивач мав спочатку звернутися до відповідача з заявою про виплату компенсації і тільки після відмови звертатися до суду.

Заборгованість утворилась у листопаді 2019 року, виплачена у березні 2024 року. Позивач просить стягнути компенсацію в розмірі 80913,72 гривень. Суд, перевіривши розрахунок, приходить до висновку, що стягненню підлягає компенсація втрати частини заробітку в розмірі 80913,72 гривень.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на зупинення на 2023 рік відповідно до п.3 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» дії Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» суд знаходить безпідставним, оскільки даним законом регулюється саме порядок індексації грошових доходів населення, тоді як позивач просить стягнути з роботодавця компенсацію втрати частини ним заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.115КЗпП України, ст.ст.1, 21, 24, 34Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 2, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення компенсації втрати частини заробітку задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 80913 (вісімдесят тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень 72 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяч двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , місцезнаходження: м. Родинське.

Повний текст рішення виготовлено 24 червня 20254 року.

Суддя Хмельова С.М.