ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 208/4228/19

провадження № 61-4467св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державне підприємство «СЕТАМ»,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Огнєва Надія Олександрівна,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року у складі судді Івченко Т. П., постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., та касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана представником Негольшовим Сергієм Миколайовичем , на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Заводський ВДВС містаКам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області), Державного підприємства «СЕТАМ» (далі -ДП «СЕТАМ»), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Огнєва Н. О., про визнання електронних торгів недійсними та їх результатів.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М. А., укладеного між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_1 , належить право власності на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 .

22 червня 2012 року його право власності було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

17 лютого 2017 року ДП «СЕТАМ» шляхом проведення електронних торгів здійснено реалізацію вищевказаного магазину.

Відповідно до акта про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 23 лютого 2017 року, складеного старшим державним виконавцем Заводського ВДВС міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області Лижниковим В. О. на підставі протоколу № 236576 про проведення електронних торгів від 17 лютого 2017 року, проведено електронні торги з реалізації арештованого майна - магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення 3, 4) загальною площею 148 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 195352). В акті також зазначено, що продаж вищевказаного майна здійснено при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчих документів: виконавчий лист 409/945/12 від 06 червня 2013 року, виданий Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 1 784 388,45 грн (виконавче провадження № НОМЕР_3) та виконавчий лист 409/5225/13 від 30 квітня 2013 року, виданий Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 643 361,61 грн (виконавче провадження № НОМЕР_5), а також постанови про опис та арешт майна боржника, складеної 12 грудня 2016 року державним виконавцем Заводського ВДВС міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області. В акті міститься посилання на те, що боржник - ОСОБА_4 , а нерухоме майно - магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення 3, 4), загальною площею 148 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 04), належить боржнику ОСОБА_4 на підставі додаткового рішення суду: справа № 409/945/50/13, виданий 09 липня 2013 pоку, видавник суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Гнезділов В. Є.

Переможець електронних торгів: ОСОБА_2 . Ціна продажу: 1 071 566,00 грн.

На думку позивача, електронні торги були проведенні з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про виконавче провадження», Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року, ЦК України, що мало наслідком порушення права власності ОСОБА_1 на спірну нерухомість, у зв`язку з чим торги є недійсними.

Звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно відбувалося в рамках зведеного виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа від 06 червня 2013 pоку, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу.

Боржником по виконавчому провадженню є ОСОБА_4 , а стягувачем - ОСОБА_3 .

Але державний виконавець Лижник О. В. при зверненні стягнення на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 , протиправно примусово виконав рішення суду за рахунок майна, яке належить не боржнику ОСОБА_4 , а іншій особі - ОСОБА_1 , який жодного відношення до боргових зобов`язань ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 не має.

Як на час проведення торгів, так і на теперішній час, не існувало судового рішення, яким би договір купівлі-продажу від 20 червня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був би визнаний недійсним, не існує жодних підстав вважати договір нікчемним.

Так, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 квітня 2013 року (справа № 409/945/12) позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу за договором позики загальну суму в розмірі 1 781 031,11 грн, визнано недійсним договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 від 20 червня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 липня 2013 року (справа № 409/945/12) застосовані наслідки недійсності договору купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 від 20 червня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , повернуто магазин ОСОБА_4 шляхом відновлення Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції реєстрації права власності на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Але вказані рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину були скасовані.

Тому на момент проведення електронних торгів спірний магазин не міг належати боржнику ОСОБА_4 , так як рішення, на підставі якого цей магазин належав ОСОБА_4 , вже було скасовано.

Пізніше рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року визнано договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 недійсним; сторони договору повернуто у первісний стан, залишивши за ОСОБА_4 право власності на приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 та скасувавши реєстрацію права власності ОСОБА_1 на приміщення магазину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року скасовано, а провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М. А., Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення сторін договору купівлі-продажу в первісний стан закрито.

На думку позивача, як на момент проведення електронних торгів, так і на момент подачі позову, не існувало та не існує жодної правової підстави для визнання договору купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , недійсним, та, відповідно, не було та не має жодних підстав вважати, що спірний магазин належав боржнику ОСОБА_4 .

Крім того, 16 лютого 2017 року представником ОСОБА_1 на ім`я начальника Заводського ВДВС міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області та державного виконавця Лижника В. О. була подана заява, в якій зазначалося, що магазин належить позивачу особисто, а не боржнику ОСОБА_4 , та ставилося питання про вчинення дій на захист прав власника ОСОБА_1 . До цієї заяви були додані: копія рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року та ухвали від 26 травня 2014 року, копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року, копія договору купівлі-продажу від 20 червня 2012 року.

Таким чином, відповідні посадові особи ДВС проявили злочинну бездіяльність і допустили продаж магазину, який до боржника не мав жодного відношення, чим допустили порушення конституційного права позивача, як власника примусово проданої нерухомості.

Більш того, на момент проведення торгів у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно містилися відомості про те, що спірний магазин належить позивачу на підставі: договір купівлі-продажу, ВРС № 716797, реєстр № 1542, 20 червня 2012, Прожуган М. А., приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив:

визнати недійсними та скасувати:

проведені 17 лютого 2017 року ДП «СЕТАМ» електронні торги з реалізації магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) загальною площею 148 кв. м у будинку АДРЕСА_1 ;

свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 18 квітня 2017 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Огнєвою Н. О. на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ) загальною площею 148 кв. м у будинку АДРЕСА_1 ;

протокол проведення прилюдних торгів № 236576, сформований 17 лютого 2017 року, найменування майна: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) загальною площею 148 кв.м у будинку АДРЕСА_1 ;

акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 23 лютого 2017 року, складений старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Лижниковим В. О. на підставі протоколу № 236576 про проведення електронних торгів від 17 лютого 2017 року нерухоме майно: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) загальною площею 148 кв. м у будинку АДРЕСА_1 (колишнє АДРЕСА_1 (лот № 195352);

з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) загальною площею 148 кв. м у будинку АДРЕСА_1 та скасуванням рішення (та відповідного запису) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34810342 від 18 квітня 2017 року приватного нотаріуса Огнєвої Н. О., Кам`янський міський нотаріальний округ.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року, яке залишено без змін, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ДП «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Огнєва Н. О., про визнання електронних торгів недійсними та скасування результатів їх проведення, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, припинення права власності відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

отримавши рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року, яким рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 квітня 2013 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 липня 2013 року скасовані в частині визнання договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна недійсним та застосовано наслідки недійсності правочину, позивачем ОСОБА_1 не були вчинені жодні дії щодо скасування реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, яке було зареєстровано за ОСОБА_4 ;

крім того, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнаний недійсним, сторони договору повернуті в первісний стан, за ОСОБА_4 залишено право власності на приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 , та скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_1 на приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 . Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області та набрало законної сили. Таким чином, після набрання законної сили рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року ОСОБА_4 повернулось право власності на спірне нерухоме майно;

постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року були скасовані, а провадження у справі за позовом ОСОБА_3 було закрито, тобто через два роки після того як відбулися торги з продажу спірного нерухомого майна;

судом встановлено, що спірне нерухоме майно було відчужене на прилюдних торгах на підставі примусового виконання зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 409/945/12 від 06 червня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в загальному розмірі 1 784 388,45 грн та виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 409/5225//12 від 30 квітня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в загальному розмірі 643 361,61 грн, які на час проведення торгів були чинними, позивач ОСОБА_1 не був стороною цих виконавчих проваджень, та не був на момент проведення електронних торгів власником спірного нерухомого майна, так само як і не був стороною договору купівлі-продажу спірного майна, який фактично відбувся під час проведення електронних торгів, натомість власником спірного нерухомого майна була саме ОСОБА_4 на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано; таким чином судом не встановлено порушення прав і законних інтересів позивача ОСОБА_1 , який оспорює результати електронних торгів, так само як і не було встановлено порушення вимог порядку та норм законодавства під час проведення електронних торгів;

з урахуванням правової природи продажу майна з публічних торгів, зробивши висновок, що такий продаж здійснено в результаті вчинення певного правочину, існує правова можливість застосування такого способу захисту цивільних прав та інтересів як визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим порядком;

оскільки судом не встановлено повторного (подальшого) відчуження спірного майна іншій особі, тому за встановлених фактичних обставин справи застосування реституції як засобу повернення сторін правочину у попередній до його вчинення стан, є неналежним способом захисту прав та інтересів позивача, так як відсутній зв`язок між імперативними наслідками задоволення позову з реальним поновленням порушеного права позивача, і визнання в судовому порядку правочину недійсним, автоматично не призведе до повернення майна власнику, який не є стороною правочину, відтак такий позов не поновлює порушене право власності, тому він не є ефективним способом захисту порушеного права. Необхідно виходити з того, що застосування таких двох способів захисту - як віндикація та визнання договору недійсним із застосуванням наслідків недійсного правочину - є взаємовиключним, а тому неможливим. При цьому не має правового значення, що власник спірного майна (позивач), проданого на торгах, формально не був зазначений стороною договору купівлі-продажу, оскільки особливістю примусової реалізації майна на прилюдних торгах у виконавчому провадженні є те, що продавцем (як виняток із загального правила статті 658 ЦК України) може виступати не власник цього майна, а державна виконавча служба (приватний виконавець) або організатор торгів, який в силу закону діє фактично від імені такого власника майна, що становить певну особливість примусової реалізації майна недобросовісного боржника;

відповідач ОСОБА_2 не був учасником справ № 409/945/12, № 409/5225/12 та 208/2873/14, отже, йому не було відомо про наявність спорів, які розглядалися у зазначених справах, та про результати розгляду цих справ. На час укладення договору купівлі-продажу від 17 лютого 2017 року, на підставі проведених електронних торгів, було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. ОСОБА_2 є законним власником і добросовісним набувачем зазначеного нерухомого майна, права та інтереси громадянина ОСОБА_1 ним порушені не були.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

належних та допустимих доказів порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів позивачем не надано;

безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції під час вирішення питання про те, хто на момент проведення торгів був власником майна, не враховано, що відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. При цьому, зауваження позивача про те, що державна реєстрація прав на нерухоме майно не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації висновків суду першої інстанції не спростовують;

обставини цієї справи свідчать про те, що саме з 16 жовтня 2013 року у державному реєстрі міститься інформація про право власності на спірний магазин саме за ОСОБА_4 . При цьому, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 квітня 2013 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 липня 2013 року були скасовані в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосуванні наслідків недійсності правочину, а в частині стягнення боргу за договором позики залишені в силі. Однак, отримавши рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року, позивач не реалізував своє право на відновлення у реєстрі прав власності запису про своє право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, не вчинив дій щодо скасування реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, яке було зареєстровано за ОСОБА_4 ;

зі скасуванням апеляційним судом рішення суду першої інстанції про повернення у власність ОСОБА_4 спірного магазину запис про право власності ОСОБА_1 у відповідному реєстрі автоматично не поновлюється. Обов`язок звернутися з відповідною заявою про реєстрацію права власності покладено саме на власника положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

матеріалами справи встановлено, що на момент проведення оспорюваних прилюдних торгів право власності на спірний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за ОСОБА_4 , тобто обставин, які могли би свідчити про недобросовісність відповідача при придбанні спірного магазину матеріали справи не містять;

статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обставини та підстави для зупинення державним виконавцем виконавчих дій. При цьому позивачем таких обставин наведено не було;

стосовно посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що станом на момент проведення електронних торгів рішення суду, на підставі якого було зареєстровано право власності ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно, було зупинено касаційним судом висновків суду не спростовують;

спірне нерухоме майно було відчужене на прилюдних торгах на підставі примусового виконання зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4 та виконавчого провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 409/5225//12 від 30 квітня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу., які на час проведення торгів були чинними. Підстав для зупинення виконавчих дій у зазначеному виконавчому провадженні згідно зі статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» позивачем надано не було.Ухвала ВССУ від 12 січня 2017 року, якою зупинено виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення сторін договору купівлі-продажу в первісний стан не є підставою, передбаченою статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження», для зупинення виконавчих дій про стягнення грошових коштів з ОСОБА_4 ;

суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивача про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що на спірний магазин накладено заборону відчуження, оскільки 27 червня 2012 року зазначене нерухоме майно було предметом договору іпотеки № 511/06-12 від 27 червня 2012 року, де іпотекодавцем є ОСОБА_1 , а іпотекодержателем - ПАТ «Єкатеринославський комерційний банк». Зазначені відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При набутті права власності на об`єкт іпотеки відбувається заміна іпотекодавця у правовідносинах і відповідно є підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року заяву ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Негольшов С. М., про стягнення судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 3 000 грн.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Надавши оцінку доказам щодо витрат третьої особи без самостійних вимог на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з урахуванням поданого позивачем клопотання про відмову у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зробив висновок про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

У березні 2023 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу за підписом представника Негольшова С. М. , у якій просить скасувати додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_3 щодо стягнення судових витрат, ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 117 705,10 грн. Судові витрати в суді касаційної інстанції покласти на позивача.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

додаткова постанова Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року прийнята з частковим порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального та неправильного застосування матеріального права України, що призвело до ухвалення частково незаконного судового рішення, при цьому, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму процесуального права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, постановах Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19, від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 08 квітня 2021 року у справі № 905/716/20, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 24 березня 2021 року у справі № 308/1020/16, від 17 березня 2021 року у справі № 751/2946/18;

ОСОБА_3 у відповідності до норм частини третьої статті 12 ЦПК України належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами доведено розмір витрат на правничу допомогу адвоката Негольшова С. М. у цій справі;

за відсутності клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд апеляційної інстанції з власної ініціативи частково відмовив ОСОБА_3 у покладенні на позивача, якому повністю відмовлено у позові, та стягнення 97,5 % витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 679/1657/18, у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16;

на момент проведення торгів в реєстрі містилися відомості про зареєстроване право власності ОСОБА_1 на спірне майно на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2012 року, а також відомості про зареєстроване право власності ОСОБА_4 на це саме майно на підставі вже скасованого на той час додаткового рішення, ухваленого 09 липня 2013 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська;

як на час проведення торгів, так і на теперішній час не існує судового рішення, яким би договір купівлі-продажу був визнаний недійсним та яке б підлягало виконанню, як і не існує жодних підстав вважати договір нікчемним;

на момент проведення електронних торгів спірний магазин не міг належати боржнику ОСОБА_4 , оскільки те рішення, на підставі якого цій магазин належав їй, вже було скасовано;

Верховним Судом не просто були скасовані судові рішення судів попередніх інстанції, а взагалі було закрито провадження, оскільки провадження за позовом ОСОБА_3 взагалі не повинно було відкриватися, тобто жодних рішень, в тому числі і ухвал про забезпечення позову, які не давали позивачу можливості здійснити дії щодо перереєстрації права на магазин з ОСОБА_4 на ОСОБА_6 , за цим позовом взагалі не повинно було бути і це відверта помилка судів, які залишали поза увагою клопотання представника позивача про закриття провадження з тих підстав, що такий спір вже вирішений таким, що набрав законної силу судовим рішенням;

відомості про те, що ОСОБА_1 є власником та іпотекодавцем магазину, на який, окрім іншого, накладено заборону відчуження, тобто існують права інших осіб - ПАТ «Екатеринославський комерційний банк» - були у відкритому доступі, що доводить те, що покупець магазину та орган державної виконавчої служби діяли недобросовісно, оскільки не лише порушили право власності позивача, а також порушили його право за рахунок іпотечного майна виконати свої зобов`язання за кредитним договором, та порушили право іпотекодержателя щодо існуючих в нього гарантії виконання зобов`язання, що безумовно свідчить про незаконність проведених торгів;

позивач неодноразово звертався до державних реєстраторів щодо внесення відповідних змін до реєстру та скасування відомостей щодо права власності на магазин ОСОБА_4 , але отримував відповідь, що це зробити неможливо з огляду на ухвали про забезпечення позову, а також те, що немає підстав це робити терміново, оскільки право власності позивача на магазин також зареєстровано в реєстрі;

посадові особи Заводського ВДВС мали всі можливості та підстави для того, щоб самостійно, без рішення суду зупинити торги та не допустити порушення права власності ОСОБА_1 на належний йому магазин;

позивач обрав ефективний спосіб захисту;

до моменту проведення торгів ОСОБА_1 на підставі чинного договору купівлі-продажу належало право власності на магазин, за який він заплатив значно велику грошову суму, а після торгів, він такого права був позбавлений, тобто його позбавили належної йому нерухомості без визнання договору недійсним, що беззаперечно доводить те, що законні права та інтереси позивача були порушені та підлягають захисту та, відповідно, поновленню;

додаткова постанова Дніпровського апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку із необхідністю перерозподілу судових витрат відповідно до вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України;

ані ОСОБА_3 , ані його представником до закінчення судових дебатів доказів щодо розміру судових витрат не подавалося, як і не була зроблена заява про надання таких доказів після ухвалення судового рішення.

Позиція інших учасників справи

У травні 2023 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 за підписом представника Негольшова С. М. , у якому просить залишити рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:

позивач не надав жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів щодо:

відсутності добросовісності у діях відповідача ОСОБА_2 стосовно набуття ним 17 лютого 2017 року під час електронних торгів щодо примусової реалізації в рамках зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4 належного боржникові ОСОБА_4 нерухомого майна (магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 ), кошти з примусового продажу якого були фактично сплачені ОСОБА_3 в рахунок погашення дійсного боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 , існування якої б (доказово доведеної відсутності добросовісності набуття нерухомого майна) надавало б правові підстави для фактичного витребування від ОСОБА_2 на користь позивача на підставі норм частини другої статті 388 ЦК України в судовому порядку придбаного ним нерухомого майна через визнання по справі № 208/4228/19 недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів і припинення його зареєстрованого у відповідності до законодавства України права власності;

наявності в діях відповідачів дефектів волі, змісту чи форми, прямо визначених вимогами статті 203 ЦК України, чи порушень ними норм Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Мінюсту України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, під час процедури реалізації майна на прилюдних торгах в рамках зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4 належного боржникові ОСОБА_4 нерухомого майна (магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 ), кошти з примусового продажу якого були фактично сплачені ОСОБА_3 в рахунок погашення дійсного боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 , існування яких би (доказово доведеної присутності в діях відповідачів цивільно-правових деліктів під час набуття нерухомого майна) надавало б правові підстави для визнання електронних торгів, проведених 17 лютого 2017 року у відповідності до законодавства України, недійсними та скасування результатів їх проведення;

винного вчинення відповідачами будь-якого цивільного правопорушення, існування складу якого надавало б суду правові підстави для задоволення позову по справі із наступним правомірним застосуванням запитуваних позивачем юридичних санкцій, що очевидно порушили б конвенційне право ОСОБА_2 на мирне володіння належним йому нерухомим майном (магазином непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 , право власності на яке визнано національними органами України, та обумовило б явне порушення принципу правової визначеності через створення підстав для очевидно прогнозованого негативного наслідку щодо наступного протиправного реституційного позбавлення ОСОБА_3 грошових коштів, фактично отриманих ним в рамках зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4 на часткове погашення визнаного національними судами України дійсного боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 ;

з урахуванням того, що ОСОБА_3 , як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, заперечував заявлені позовні вимоги та аргументи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , на підставі норм частини дванадцятої статті 141 ЦПК України, понесені ОСОБА_3 судові витрати по справі (зокрема, й судові витрати у суді апеляційної інстанції у виді повної суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката Негольшова С. М. у розмірі 120 705,10 грн) мали бути стягнені судом апеляційної інстанції на користь ОСОБА_3 з позивача ОСОБА_1 .

У серпні 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду від ЗО червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:

ОСОБА_2 є законним власником і добросовісним набувачем магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 .Права та інтереси ОСОБА_1 ним порушені не були і він не може бути відповідачем у цій справі. Предмет спору між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відсутній;

станом на час продажу право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за боржником ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою від 16 лютого 2017 року № 80516046;

ОСОБА_2 є добросовісним набувачем вказаного нерухомого майна, придбав його у встановленому порядку в результаті проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна боржника під час здійснення зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання зазначених виконавчих листів Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 червня 2013 року у справі № 409/945/12 та від 30 квітня 2013 року у справі № 409/5225/12;

будь-які підстави, встановлені законодавством, для визнання недійсними електронних торгів та їх результатів, відсутні. Під час проведення електронних торгів з продажу спірного нерухомого майна і оформлення їх результатів вказані вимоги законодавства були повністю дотримані;

ОСОБА_1 обрав неналежний спосіб захисту своїх прав.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Негольшов С. М., на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано цивільну справу № 208/4228/19 з суду першої інстанції. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року та зупинення виконання додаткової постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року відмовлено.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Негольшов С. М.

23 травня 2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу Дундар І. О.

У червні 2023 року матеріали цивільної справи № 208/4228/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданий Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернуто без розгляду; справу 208/4228/19 призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданий Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернуто без розгляду. Зупинене касаційне провадження у справі № 208/4228/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/2592/19(провадження № 12-41гс23).

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2024 року касаційне провадження у справі поновлено.

Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2024 року зупинене касаційне провадження у справі № 208/4228/19до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Судусправи № 554/154/22(провадження № 14-24цс24).

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року касаційне провадження у справі поновлено.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження(частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 24 квітня 2023 року зазначено, що в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 , посилається на таке: судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави для відкриття касаційного провадження.

В ухвалі Верховного Суду від 24 квітня 2023 року зазначено, що в обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Негольшов С. М., посилається на таке: судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави для відкриття касаційного провадження.

Фактичні обставини

Суди встановили,що позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2012 року придбав у ОСОБА_4 магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 (колишнє АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М. А., реєстр № 1542.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 квітня 2013 року у справі № 409/945/12 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу за договором позики загальну суму у розмірі 1 781 031,11 грн, визнано недійсним договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 від 20 червня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

30 квітня 2013 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська виданий виконавчий лист 409/5225/13 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 643 361,61 грн, за яким відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5.

06 червня 2013 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська виданий виконавчий лист 409/945/12 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 1 784 388,45 грн, та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 липня 2013 року у справі № 409/945/12 повернуто магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 шляхом відновлення Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції реєстрації права власності на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 квітня 2013 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 липня 2013 року скасовані в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосуванні наслідків недійсності правочину, а в частині стягнення боргу за договором позики залишені без змін.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 березня 2015 року у справі № 208/2873/14 заява про забезпечення позову ОСОБА_3 задоволена та накладено арешт на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року у справі № 208/2873/14 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М. А., Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення сторін договору купівлі-продажу в первісний стан задоволені, договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , визнано недійсним; сторони договору повернуті в первісний стан, залишивши за ОСОБА_4 право власності на приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 та скасувавши реєстрацію права власності ОСОБА_1 на приміщення магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року у справі № 208/2873/14 рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року залишено без змін та рішення набрало законної сили.

08 грудня 2016 року до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшли матеріали зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4.

09 грудня 2016 року Заводський ВДВС отримав інформаційну довідку № 75302420 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій право власності на нерухоме майно - магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, НОМЕР_2 ) за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за боржницею ОСОБА_4 (номер запису про право власності 2902268).

12 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Заводського ВДВС винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та арештовано нерухоме майно, а саме: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) за адресою АДРЕСА_1 .

21 грудня 2016 року з метою визначення вартості описаного та арештованого майна старшим державним виконавцем Заводського ВДВС винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_7 .

22 грудня 2016 року ОСОБА_7 надав висновок про вартість описаного та арештованого нерухомого майна, а саме: магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) за адресою АДРЕСА_1 , який становить 1 071 566 грн.

22 грудня 2016 року, після отримання висновку суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_7 , старшим державним виконавцем Заводського ВДВС повідомлено сторонам виконавчого провадження вартість арештованого майна.

10 січня 2017 року до ДФ ДП «СЕТАМ» направлено заявку на публікацію описаного та арештованого майна боржниці ОСОБА_4 , а саме: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № НОМЕР_1 , 4) за адресою АДРЕСА_1 становить 1 071 566 грн.

18 січня 2017 року опубліковано інформацію про зазначене арештоване майно, та системою присвоєно номер лоту - 195352 та призначено проведення електронних торгів на 17 лютого 2017 року о 09:00 годині, згідно повідомлення ДФ ДП «СЕТАМ» відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 «Про реалізацію арештованого майна».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року зупинене до закінчення касаційного провадження у справі.

25 січня 2017 року на адресу Заводського ВДВС надійшла заява боржника ОСОБА_4 про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з відкриттям касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1

07 лютого 2017 року до Заводського ВДВС звернувся представник ОСОБА_4 адвокат Ходюш A. M. із заявою про зупинення виконавчого провадження № НОМЕР_3 та надав ухвалу № б/н від 12 січня 2017 року, видану Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про зупинення виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року до закінчення касаційного провадження по справі.

09 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Заводського ВДВС було надано відповідь, в якій вказано, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_4, до складу якого входять виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 409/945/12 від 06 червня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в загальному розмірі 1 784 388,45 грн та виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 409/5225//12 від 30 квітня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в загальному розмірі 643 361,61 грн, а наданою ухвалою зупиняється виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року, а не рішень суду, на підставі яких видано виконавчі документи, які перебувають на виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

16 лютого 2017 року до Заводського ВДВС звернувся представник ОСОБА_1 адвокат Фесюк Ю. О. з заявою, в якій просив вжити заходи для захисту прав власності ОСОБА_1

17 лютого 2017 року ДП «СЕТАМ» проведені електронні торги, на яких реалізовано магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) за адресою АДРЕСА_1 за 1 071 566,00 грн, що підтверджується протоколом № 236576.

23 лютого 2017 року складений акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна старшим державним виконавцем Заводського ВДВС на підставі протоколу № 236576 про проведення електронних торгів від 17 лютого 2017 року, в якому вказано, що 17 лютого 2017 року проведено електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме: магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення 3, 4) загальною площею 148 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 195352), продаж вищевказаного майна здійснено при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчих документів: виконавчого листа 409/945/12 від 06 червня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 1 784 388,45 грн (виконавче провадження № НОМЕР_3) та виконавчого листа 409/5225/13 від 30 квітня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 643 361,61 грн (виконавче провадження № НОМЕР_5), переможцем електронних торгів став ОСОБА_2 , ціна продажу: 1 071 566,00 грн.

18 квітня 2017 року приватним нотаріусом Огневою Н. О. зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно - магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № НОМЕР_1 , 4) за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер запису 04 та видано свідоцтво № 267.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року скасовані, а провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М. А., Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення сторін договору купівлі-продажу в первісний стан закрито.

Згідно з інформаційною довідкою № 155833927 від 11 лютого 2019 року, наданою позивачем, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) в будинку АДРЕСА_1 , 22 червня 2012 року право власності було зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 , та 27 червня 2012 року спірне нерухоме майно було предметом договору Іпотеки № 511/06-12 від 27 червня 2012 року, де іпотекодавцем вказано позивача ОСОБА_1 а іпотекодержателем вказано ПАТ «Екатеринославський комерційний банк», на підставі цього договору було накладено заборону на спірне нерухоме майно 27 червня 2012 року приватним нотаріусом Кот Б. А.

Позиція Верховного Суду

Щодо оскарження судових рішення по суті позовних вимог

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55)).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. У правовідносинах з повернення відчуженого майна на аукціоні у справі про банкрутство відновлення порушеного права позивача здійснюється у різні способи, зокрема: якщо за результатом проведення аукціону у справі про банкрутство відчужено майно, яке належить іншій особі на праві власності, відновлення порушеного права власника проданого майна здійснюється шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України (див. пункти 110-113, 293 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19 (провадження № 12-41гс23)).

У справі, що переглядається:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними та скасувати: проведені 17 лютого 2017 року ДП «СЕТАМ» електронні торги; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; протокол проведення прилюдних; акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно. В обґрунтування позову вказав, що майно, яке було відчужено, належить йому на підставі договору купівлі-продажу майна від 20 червня 2012 року;

суди встановили, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2012 року придбав у ОСОБА_4 магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 (колишнє АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М. А. реєстр № 1542;

заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 квітня 2013 року у справі № 409/945/12 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, серед іншого, визнано недійсним договір купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 від 20 червня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ;

додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 липня 2013 року у справі № 409/945/12 повернуто спірний магазин непродовольчих товарів ОСОБА_4 шляхом відновлення Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції реєстрації права власності на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3,4) у будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ;

рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року у справі № 409/945/12 рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 квітня 2013 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 липня 2013 року скасовані в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосуванні наслідків недійсності правочину, відмовлено у задоволенні позову в цій частині;

рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року у справі № 208/2873/14, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М. А., Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) у будинку АДРЕСА_1 від 20 червня 2012 року та повернення сторін договору купівлі-продажу в первісний стан задоволені;

ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року у справі № 208/2873/14 виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року зупинене до закінчення касаційного провадження у справі;

17 лютого 2017 року ДП «СЕТАМ» проведені електронні торги, на яких реалізовано магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 3, 4) за адресою АДРЕСА_1 за 1 071 566,00 грн, що підтверджується протоколом № 236576;

постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 квітня 2016 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року скасовані, а провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М. А., Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення сторін договору купівлі-продажу в первісний стан закрито;

при відмові у задоволенні позову суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що позивачем не вказано на будь-які порушення умов та правил проведення прилюдних торгів, порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших норм законодавства, наявність яких могли би бути предметом оцінки суду та могли вплинути на результати електронних торгів;

суди не врахували, що за захистом порушеного права звернувся позивач, який не є учасником виконавчого провадженням, але який вважає, що за результатом проведення аукціону відчужено майно, яке належить йому на праві власності, тому відновлення його порушеного права можливо лише шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України;

ОСОБА_1 позовні вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння не заявляв;

за таких обставин позовні вимоги про визнання недійсними та скасування електронних торгів, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних, акта про проведення електронних торгів з одночасним припиненням права власності на нерухоме майно, є неналежними, оскільки не призведуть до відновлення порушених прав позивача.

З огляду на викладене, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, проте помилилися щодо мотивів такої відмови. Тому оскаржені судові рішення слід змінити у мотивувальній частині, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Щодо оскарження додаткової постанови апеляційного суду

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), на яку посилається ОСОБА_3 у касаційній скарзі, зазначено, що:

«27. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

28. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

29. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

30. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

31. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

32. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

33. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

34. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

35. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

36. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

37. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

38. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

39. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи».

У справі, що переглядається:

у березні 2020 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 подав заяву за підписом представника Негольшова С. М. про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 120 705,10 грн, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Заява мотивована тим, що розмір витрат на оплату послуг адвоката Негольшова С. М. є співмірним складності цієї цивільної справи, обсягом послуг та часом, витраченим адвокатом на надання правничої допомоги та значенням цивільної справи № 208/4228/29 для ОСОБА_3 , так як вирішення вказаної справи безпосередньо вплинуло на припинення спроб позивача здійснити безпідставне визнання електронних торгів недійсними та скасування результатів їх проведення, визнання недійсними свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, припинення права власності на належний відповідачеві об`єкт нерухомого майна, що за протилежного результату обмовило б необхідність повернення ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 924 760, 25 грн, отриманої ОСОБА_3 за наслідками оспорюваних позивачем електронних торгів та фактично досягнутого процесуального результату у справі, що призвело до відновлення репутації відповідача як законослухняного громадянина України, який правомірно набув грошові кошти, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечувалися;

до заяви додані копії: ордеру АЕ № 1118096 від 28 лютого 2023 року, доручення від 27 лютого 2023 року, акта наданих послуг за угодою про надання правничої допомоги від 27 лютого 2023 року, складеного 09 березня 2023 року, додаткової угоди до угоди про надання правничої допомоги від 27 лютого 2023 року, угоди про надання правничої допомоги від 27 лютого 2023 року та докази надсилання копії заяви про стягнення судових витрат з додатками сторонам у справі;

22 березня 2023 року ОСОБА_1 подав заперечення на заяву щодо судових витрат третьої особи, яка мотивована тим, що заявлена сума судових втрат є неспівмірною з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 орієнтовний розрахунок суми судових витрат становить 10 715,66 грн, судового збору та 15 000,00 грн на професійну правничу допомогу. Тобто за надання правової допомоги адвоката у суді першої та апеляційної інстанції сума судових витрат становить 15 000 грн, що є вочевидь неспівмірними з заявленою ОСОБА_3 сумою витрат у розмірі 120 705, 10 грн. ОСОБА_3 явно завищена оцінка значення впливу вирішення справи на його репутацію, оскільки в позові не йшлося про погіршення репутації ОСОБА_3 як законослухняного громадянина, і в задоволенні позову не мало такого безумовного наслідку, як порушення права власності ОСОБА_3 , оскільки сам позов не містив вимог щодо права власності ОСОБА_3 ;

аналіз матеріалів справи свідчить про те, що представником ОСОБА_3 - адвокатом Негольшовим С. М. на підставі угоди про надання правничої допомоги були подано до апеляційного суду доводи щодо питань, які виникли під час судового розгляду даної цивільної справи (т. 5 арк. спр. 162-166). Адвокат Негольшов С. М. брав участь у судових засіданнях 01 березня 2023 року - 45 хвилин і 07 березня 2023 року - 17 хвилин. (т. 5 арк. спр. 174-176, 179-180);

з урахуванням фактичного обсягу наданих адвокатом Негольшовим С. М. юридичних послуг, співмірності суми витрат із складністю справи та відповідності суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, а також клопотання позивача щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про часткове стягнення судових витрат.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги з урахуванням меж касаційного перегляду та висновків щодо застосування норм права, викладених у постановахВеликої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19 (провадження № 12-41гс23), Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22), дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, додаткова постанова апеляційного суду без порушень норм процесуального права. У зв`язку з чим рішення суду першої інстанції та постанову суд апеляційної інстанції слід змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, додаткову постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Оскільки рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають зміні лише щодо мотивів їх прийняття, судові витрати, понесені ОСОБА_1 на сплату судового збору за подання касаційної скарги, покладаються на особу, яка її подала.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

У задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 , яка підписана представником Негольшовим Сергієм Миколайовичем , відмовити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

Д. А. Гудима

В. М. Коротун

Є. В. Краснощоков