Єдиний унікальний номер судової справи 473/5903/23
Номер провадження 22-ц/812/937/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

24 червня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Бінько Мариною Анатоліївною, рішення, яке ухвалено Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 19 квітня 2024 року, під головуванням судді Ротар М.М., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_2 укладено електронний договір №5456682 про надання споживчого кредиту.

Вищевказаний договір був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом №19-ОД від 05 січня 2022 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/docmnents.

Згідно умов договору про надання споживчого кредиту №5456682 від 28 січня 2022 року сума кредиту (загальний розмір) складає 17 700 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту - 27 лютого 2022 року. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору.

Взятий на себе обов`язок ТОВ «Авентус Україна» виконало належним чином та надало відповідачу кредит у сумі 17 700 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1.90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

Оскільки ОСОБА_2 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку із чим на підставі п.4.3 договору його було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснювала.

29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №29-05/2023-Ф, за умовами якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги за договором №5456682 від 28 січня 2022 року.

Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача по кредиту не сплачена і складає: 17 700 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 34 302 грн. 60 коп. - проценти за користування кредитом.

Крім того, у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем за період з жовтня 2022 року по червень 2023 року нараховано 4 368 грн. 23 коп. інфляційних втрат, а також за період з 26 вересня 2022 року по 23 жовтня 2023 року нараховано 1 675 грн. 48 коп. - три проценти річних від простроченої суми.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути на свою користь з позичальника ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 52 002 грн. 60 коп., інфляційній втрати в розмірі 4 368 грн. 23 коп. і три проценти річних в розмірі 1 675 грн. 48 коп., а також 2 147 грн. 20 коп. у відшкодування судового збору та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 надала до міськрайонного суду відзив, в якому позовні вимоги визначала частково, а саме в частині тіла кредиту в розмірі 17 700 грн. та відсотків за користування кредитом в розмірі 9 416 грн. 40 коп., нарахованих за період з 28 січня 2022 року по 27 лютого 2022 року.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 квітня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №5456682 від 28 січня 2022 року, що утворилася станом на 28 травня 2023 року в загальному розмірі 52 002 грн. 60 коп., в тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 17 700 грн. та заборгованість за процентами в розмірі 34 302 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судові витрати в загальному розмірі 10 932 грн. 48 коп.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції вважав доведеною наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами у загальному розмірі 52 002 грн. 60 коп. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, міськрайонний суд виходив з того, що згідно п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії воєнного стану не нараховуються інфляційні втрати та три проценти річних на суму заборгованості за договором позики. Судові витрати було стягнуто пропорційно до задоволених позовних вимог, при цьому суд виходив з того, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано договір №10/07-2023 про надання правової допомоги між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітній ММ., звіт до цього договору про надані адвокатом юридичні послуги від 20 жовтня 2023 року, рахунок на їх оплату на суму 10 000 грн. та докази його оплати ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якої діє її представник - адвокат Бінько М.А., посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення змінити в частині суми заборгованості, що підлягає стягненню, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 17 700 грн. - основної суми кредиту, 9 416 грн. 40 коп. - відсотків за користування кредитом та 1 000 грн. - витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем безпідставно нараховувались проценти. Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору матеріали справи не містять. Сума витрат ТОВ «ФК Фінтраст Україна» на професійну правничу допомогу, яку стягнув міськрайонний суд є завищеною, неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, часом та обсягом наданих послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвокат Крюкова М.В. просила залишити рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 квітня 2024 року без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення та стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8 000 грн.

Зазначено, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не наведено жодних порушень матеріального чи процесуального права з боку суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Так між TOB «ФК «Авентус Україна» та ОСОБА_2 було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту, який за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підтвердження укладання зазначеного договору позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який був власноручно введений відповідачем. Відповідач оформлюючи кредитний договір заходить на Веб-сайт TOB «ФК «Авентус Україна» реєструється та створює електронний кабінет, в якому їй надходить текст кредитного договору, де вона має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом. Таким чином відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту, доступ до особистого кабінету клієнта має тільки вона особисто. А тому, на думку позивача, жодних сумнівів в тому, що між TOB «ФК «Авентус Україна» та відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний договір про надання споживчого кредиту не виникає. Проценти відповідачем нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту та у межах періоду автопролонгації відповідно до поданого розрахунку, що наданий до позовної заяви. Право позивача на стягнення заборгованості з відповідача на підставі договору факторингу підтверджено належними і допустимими доказами, що і встановив суд першої інстанції. Щодо реєстру боржників, зазначає, що позивачем додано до позовної заяви належними чином оформлений витяг з даного реєстру, оскільки сам реєстр боржників містить персональні дані інших осіб, розголошення яких суперечить положенням Закону України «Про захист персональних даних».

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року (з наступними змінами та доповненнями).

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» був укладений електронний договір №5456682 про надання споживчого кредиту. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.48-52).

Згідно п.п.1.3,1.4,1.5 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 17 700 грн., строк кредиту 30 днів, тип процентної ставки фіксована.

Відповідно до п.1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1.90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

За умовами п.1.5.2 договору передбачено, що знижена процентна ставка 0.19% в день застосовується, якщо споживач у межах строку визначеного в п.1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк.

Відповідно до п.2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки позичальника або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Згідно п.3.1 договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

У п.4.1 договору сторони погодили, що строк кредиту може бути продовжено у двох випадках: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.4.2 (п.п.4.2.1-4.2.4) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (п.п.4.3.1-4.3.2) договору.

Пунктом 4.3 Договору сторони домовились про порядок автопролонгації строку кредиту.

Так, у п.4.3.1 сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку) кредиту після пролонгації або автопролонгації наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Згідно п.4.3.2 договору сторони погодили, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2 договору.

З матеріалів убачається, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_2 за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 17 700 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) відповідач не здійснювала оплату за кредитним договором (а.с.56-68).

Оскільки 27 лютого 2022 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, то кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль до 28 травня 2022 року включно, згідно пп.4.3.1 договору та нарахуванням процентів, починаючи з 28 січня 2022 року по 28 травня 2022 року здійснювалось за стандартною процентною ставкою 1.90%, відповідно до абзацу 1 та 3 п.1.5.1.

Отже, встановлено, що проценти нараховані первісним кредитором в межах строку кредиту, а тому апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що проценти були нараховані за межами строку кредитування.

До того ж, зміст укладеного відповідачем кредитного договору свідчить, що автопролонгація відбувається автоматично у разі наявності у споживача заборгованості за кредитом та не потребує узгодження цього із споживачем.

Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно пп.3 п.5.1 кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

Оскільки обов`язки боржника ОСОБА_2 перед кредитором виконані не були, то укладаючи 29 травня 2023 року договір факторингу №29.05/23-Ф, ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до ОСОБА_2 , на що вказує доданий до договору витяг з Реєстру боржників.

Про відступлення права грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену ним при укладенні кредитного договору.

Встановивши викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем доведена наявність у відповідача заборгованості за договором №5456682 про надання споживчого кредиту, укладеного 28 січня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 , яка відповідно до ст.ст.526,1054, 1048 ЦК України підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, §23).

Тому, враховуючи те, що доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням відповідача, як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким міськрайонний суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається відповідач у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Бінько М.А., залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає. При цьому, колегія суддів зауважує, що судові витрати, які понесені позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції, міськрайонним судом розподілені відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Разом з тим, відзив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на апеляційну скаргу містить клопотання про відшкодування 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Зі звіту, складеного 13 червня 2024 року, про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07 липня 2022 року вбачається, що ці витрати понесені у зв`язку з проведеною представником позивача правовою експертизою документів, складання відзиву на апеляційну скаргу та подання його до суду (чотири години).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При вирішенні цього питання колегія суддів враховує складність даної справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціну позову та значення справи для сторін. Також, колегія суддів враховує те, що ознайомлення зі змістом апеляційної скарги та складання відзиву на неї не могли потребувати значного часу, а проведення правової експертизи документів взагалі не потребувалося. За таких обставин, колегія суддів вважає достатнім відшкодування ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного перегляду справи у розмірі 1 000 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Бінько Мариною Анатоліївною, - залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 квітня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 25 червня 2024 року