справа № 369/4227/22 головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н. С.
провадження № 22-ц/824/484/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції: Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 56 889,06 грн. у відшкодування шкоди за невиконання договору про надання послуг, заподіяної порушенням правил роздрібного ринку електричної енергії.

Позов мотивувало тим, що 22 жовтня 2019 року під час перевірки об`єкту відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромереж позивача з порушенням схеми обліку.

За наслідками виявленого порушення було складено акт від 22 жовтня 2019 року № К041241.

Рішенням комісії від 31 жовтня 2019 року вирішено, що акт підлягає до розрахунку за період 182 дні з 23 квітня до 22 жовтня 2019 року з обсягом не облікованої електричної енергії вартістю 56 889,06 грн з врахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року позов ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» 56 889,06 грн. вартості необлікованої електричної енергії та 2 481,00 грн судового збору.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року залишено без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 14 червня 2023 року засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду та просив скасувати рішення суджу першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що не був повідомлений належним чином про розгляд справи судом першої інстанції, а також не отримував на свою адресу жодного процесуального документу у справі, чим був позбавлений можливості бути присутнім під час розгляду справи, а також подати відзив на позовну заяву позивача. Зокрема зауважив, що суд першої інстанції розглянувши справу заочно з посиланням на те, що відповідач не отримав судову повістку за адресою вказану у позові яка відповідно повернулась на адресу суду із відміткою про «закінчення терміну зберігання» визнав факт неналежного сповіщення про розгляд справи відповідача, чим порушив вимоги чинного законодавства.

Також зазначив, що у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на обґрунтування суми стягнення, а також не надано розрахунків щодо штрафних санкцій.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

25 січня 2024 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі».

Мотивувало відзив тим, що з особової картки споживача за особовим рахунком НОМЕР_1 вбачається, що електроенергія споживалась відповідачем та оплачувалася відповідно до рахунку. Факт споживання електричної енергії відповідач визнає та підтверджує у своїй заяві про перегляд заочного рішення.

Відповідно до акту «схеми електроживлення споживача» самовільне підключення виконане кабелем з опори 4х4 мм. По трьом фазам «А», «Б», «С». Таким чином відповідач має нести відповідальність за правопорушення на ринку електричної енергії.

Щодо розрахунку вартості електричної необлікованої енергії в наслідок порушення правил роздрібного ринку електричної енергії позивач у відзиві зазначає, що розрахунок обсягу та вартості необлікованої енергії відповідачем був проведений на підставі визначеній главою 8.4 розділу VII про затвердження правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), який містить вихідні дані та формули, згідно з якими був проведений розрахунок.

Зокрема, ДТЕК «Київські регіональні електромережі» у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що період за який було проведено розрахунок необлікованої електричної енергії також визначений главою 8.4 розділу VII ПРРЕЕ. Щодо тарифу, то позивач виходить із п. 8.4.7 ПРРЕЕ, відповідно до якого вартість необлікованої електричної енергії розраховується за формулою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що твердження відповідача зводиться лише до трактування норм та фактів на свою користь і не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13ц).

Оскільки в даній справі ціна позову становить 56 889,06 грн і ця справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ПрАТ «ДТЕК «Київські регіональні електромережі» відповідно до Закону України «Про електроенергетику» та ПРРЕЕ, постачає електричну енергію споживачам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є користувачем послуг з надання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором про користування електричною енергією № 200631276, відповідно до якого останній сплачував за послуги електричної енергії.

Згідно з актом про порушення № К 041241 правил роздрібного ринку електричної енергії побутовим споживачем, ОСОБА_1 за місцем знаходження житлового будинку порушив п. 1, п. 5.5.5 та п.8.2.4 ПРРЕЕ «самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку». Акт про порушення від 22 жовтня 2019 року № К 041241 складений у присутності двох свідків, який відповідач відмовився підписати.

Пунктом № 11 акта про порушення, споживача запрошено на засідання комісії оператора системи з розгляду складеного акта про порушення на 31 жовтня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до рішення комісії від 31 жовтня 2019 року № 079 за розглядом акта вирішено провести розрахунок суми заподіяних збитків за період 182 дні з 23 квітня до 22 жовтня 2019 року.

Згідно з розрахунком обсягу вартості необлікованої електричної енергії та порядку визначеного ПРРЕЕ ОСОБА_1 нараховано 56 889,06 грн збитків.

На адресу відповідача 23 червня 2020 року направлено протокол комісії по розгляду актів від 31 жовтня 2019 року № 079 та розрахунок до акта про порушення правил роздрібного ринку електричної енергії від 22 жовтня 2019 року № К 041241 з повідомленням про оплату, що підтверджується копією поштового повідомлення про відправлення від 23 квітня 2020 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було завдано позивачу збитків внаслідок порушення правил роздрібного ринку електричної енергії, які виразилися в самовільному приєднання електропроводки до мережі оператора системи розподілу поза приладом обліку, загальна сума яких складає 56 889,06 грн.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правовідносини сторін за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу регулюються спеціальним Законом України «Про електроенергетику», Законом України «Про ринок електричної енергії», загальними нормами ЦК України щодо постачання енергетичними та іншими ресурсами та відшкодування спричинених збитків та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (надалі - Правила).

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

З огляду на ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 84 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - це фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» (надалі Закон) постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, порушення правил користування енергією.

Учасники ринку, які порушили нормативно правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом (ч. 1 ст. 77 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.

Положення Закону України «Про ринок електричної енергії» деталізовані нормами ПРРЕЕ, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.

У пункті 8.2.5 ПРРЕЕ зазначено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною у додатку 8 до цих Правил.

Відповідно до підпункту 20 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

Згідно з пунктом 8.2.6 ПРРЕЕ на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу.

Відповідно до пункту 8.4.1. ПРРЕЕ, оператор системи визначає обсяг та вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення цих Правил та/або виявлення фактів безоблікового споживання електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без засобів вимірювальної техніки, відповідно до вимог цієї глави.

У пункті 8.2.6. визначено, що ПРРЕЕ, на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з актом про порушення від 22 жовтня 2019 року № К 041241, під час перевірки житлового об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено порушення п.1, п. 5.5.5 та п. 8.2.4 ПРРЕЕ, а саме: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромереж позивача з порушенням схеми обліку. Акт про порушення від 22 жовтня 2019 року № К 041241 складений в присутності свідків, який відповідач відмовився підписати.

За наслідками розгляду протоколу від 31 жовтня 2019 року № 079 та відповідно до п. 8.4.13 формула 8 ПРРЕЕ комісією було прийнято рішення - провести розрахунок суми заподіяних збитків за період 182 дні з 23 квітня до 22 жовтня 2019 року. Протокол, разом з розрахунком величини вартості та розрахункові документи для оплати збитків надіслано поштою рекомендованим листом відповідачу.

Згідно з розрахунком обсягу вартості необлікованої електричної енергії відповідно до порядку, визначеному ПРРЕЕ, ОСОБА_1 згідно з актом від 22 жовтня 2019 року № К 041241, було нараховану суму завданих збитків у розмірі 56 889,06 грн.

Таким чином, позивачем надано належні, допустимі та достатні докази на обґрунтованння позовних вимог.

Так, зважаючи на предмет позову (стягнення боргу), визначальним у ньому є саме доведеність факту існування заборгованості, її розмір та правильність проведення такого розрахунку, обґрунтованість підстав для її стягнення У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з конкретним порушенням ПРРЕЕ, дослідженню і оцінці підлягали такі докази, зокрема як: акт порушення, протокол засідання комісії (рішення), розрахунок суми збитків тощо.

При цьому, сам по собі складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення відповідачем правил є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих правил.

Натомість, будучи належним чином повідомленим про наявність даного спору у суді, ОСОБА_1 в свою чергу не звертався до суду з позовом (зустрічним позовом) про скасування рішення комісії по розгляду акта, яке оформлено протоколом засідання комісії від 31 жовтня 2019 року № 079. А відтак, вказане рішення є чинним та, відповідно, належним доказом в цій справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 401/2611/17 (провадження № 61-16533св19) зроблено висновок, що «спірним може бути питання незгоди споживача із рішенням енергопостачальника, оформленого протоколом, про нарахування вартості необлікованої електричної енергії на підставі зафіксованого в акті порушення ПКЕЕН, що спонукало особу звернутись із цим позовом до суду з вимогою визнати незаконним та скасувати рішення комісії, оформлене протоколом по розгляду акта про порушення ПКЕЕН. При цьому обраний позивачем спосіб захисту свого права, яке він вважає порушеним, не суперечить встановленому законодавством порядку вирішення спірних питань, що можуть виникнути між побутовим споживачем і енергопостачальником, перелік яких не є вичерпним. Таким чином, вимога про оскарження рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості, оформленого протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕН, має розглядатися судом як вимога про визнання повністю або частково недійсним акта постачальника електричної енергії».

Отже, враховуючи вищевикладену правову позицію, визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення правил користування електричною енергією споживачем, що стало підставою для нарахування заборгованості, є самостійним способом захисту, який, відповідно, передбачає дослідження правомірності виявлення порушення, складення акту про порушення та його затвердження (прийняття рішення) на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, що стало підставою для нарахування заборгованості.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких обставин, апеляційний суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 щодо неналежності і недопустимості доказів на обґрунтування суми стягнення, так як вказані обставини не є предметом розгляду в цій справі, оскільки правомірність складання позивачем акта про порушення ПРРЕЕ та його затвердження на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, що стало підставою для нарахування збитків, не є предметом спору у даній справі. А за наявності чинного рішення комісії щодо стягнення збитків такі доводи не можуть бути беззаперечною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що відповідач був обізнаний про порушення, яке зафіксоване ПрАТ ДТЕК у акті від 22 жовтня 2019 року № К 041241, а також про розрахунок відповідно до рішення комісії від 31 жовтня 2019 року, який направлений йому за його місцем проживання, що підтверджується поштовим повідомленням про відправку від 23 квітня 2020 року то не слід мовити про те, що ОСОБА_1 був необізнаний про наявність між ним та ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» спору, який підлягає вирішенню добровільно або в судовому порядку.

Отже, враховуючи вищевикладене, апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції в частині завдання ним позивачу збитків внаслідок порушення ПРРЕЕ у розмірі 56 889,06 грн.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням письмових доказів та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення в цій частині не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для його скасування, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

У той же час, колегія суддів бере до уваги аргументи апеляційної скарги про неналежне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно ч.1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Крім того, згідно положень статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

З аналізу вказаних положень закону можна дійти висновку, що під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Так, ухвалою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. ( а.с. 34).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року здійснено перехід з розгляду в порідку спрощеного провадження без виклику сторін до розгляду в порідку спрощеного провадження з викликом сторін і призначено розгляд справи на 03 листопада 2022 року на 15 год. 00 хв. (а.с.40)

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання 03 листопада 2022 року розгляд справи відкладено на 30 грудня 2022 року (час розгляду у матеріалах справи не вказано).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів вручення судової повістки ОСОБА_1 про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до вимог ст.130 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи наявний конверт адресований відповідачу з відміткою про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» та конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.39).

Проте, згідно постанови Верховного Суду України від 27.03.2019 року у справі № 201/6092/17 у пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Згідно ч.11 ст. 8 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача належним чином про розгляд справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що: «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою».

Враховуючи, що в даній справі конверт зі вкладенням повернувся на адресу суду з зазначенням причини такого повернення «за закінченням терміну зберігання», апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції.

Отже, враховуючи вищевикладене, рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 30 грудня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 30 грудня 2022 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, з наведених вище підстав.

Згідно ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення, судовий збір у розмірі 2 481, 00 грн. за розгляд справи судом першої інстанції підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення частково, судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 1 860,75 грн. (50 % від 3 721,50 грн.), підлягає стягненню з позивача на користь апелянта.

Отже, остаточно з урахуванням положень ч.10 ст. 141 ЦПК України, шляхом проведення взаємозарахування судових витрат, підлягає стягненню різниця між судовими витратами сторін, що підлягають до відшкодування, а саме у розмірі 620,25 грн. з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (2 481,00 грн. - 1 860,75 грн.).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (, Київська область, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 2-Б) вартість необлікованої електричної енергії у розмірі 56 889 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) грн. 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (, Київська область, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 2-Б) судовий збір у розмірі 620 (шістсот двадцять) грн. 25 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова