Ленінський районний суд м. Полтави
Справа №641/5096/20
Провадження № 2/553/132/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі: головуючої судді Високих М.С., за участі секретаря Сіомашко В.Р.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

06.07.2020 ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 , в якому прохає усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідача.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.07.2020 відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження.

17.12.2020 представником позивача подано уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення, в якій прохає усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та стягнути з відповідачів понесені судові витрати в розмірі 840,80 грн пов`язані зі сплатою судового збору та 25000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що 03.01.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким позивач набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І.

У той же час, 06.02.2020 адвокатом Штих С.Ф. ОСОБА_5 була викликана поліція за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із тим, що у вказаній квартирі знаходились особи, які не мали права там проживати. Після прибуття за викликом працівників поліції, останні прийняли заяви про вчинення кримінального правопорушення та отримали пояснення від осіб, які знаходились у квартирі. Договорів оренди позивач не укладала, тобто відповідачі без дозволу проживають у квартирі, яка належить позивачу, чим створюють ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю.

27.01.2021 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Деркач С.А. подані пояснення щодо позову, в яких прохає відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, вказує, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , визнано за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 . Постановою Харківського апеляційного суду від 11.06.2019 рішення суду першої інстанції в частині вимог про витребування квартири на корить ОСОБА_4 було скасовано та ухвалено нове, яким позов в цій частині залишено без задоволення. За твердженням представника відповідача, оскільки Харківським апеляційним судом було зроблено висновок з приводу того, що не можна витребувати квартиру АДРЕСА_1 у добросовісного набувача ОСОБА_2 , то відповідно добросовісного набувача не можливо виселити з квартири.

23.02.2021 представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. В обґрунтування вказаного клопотання посилається на те, що окрім відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спірній квартирі проживають донька останньої та неповнолітні онуки.

23.02.2021 представником позивача подано клопотання про застосування заходів процесуального примусу до відповідача.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.05.2021 в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 про залучення третьої особи відмовлено та закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та вселення.

Також за ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.05.2021 було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про застосування до відповідача заходів примусу у виді накладення штрафу.

15.06.2021 представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2021 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №641/6456/13-ц за заявою представника ОСОБА_2 ОСОБА_8 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 11.06.2019 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О., Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності в порядку спадкування, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за нововиявленими обставинами.

За ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.07.2021 провадження у справі було поновлено з призначенням до підготовчого судового засідання.

14.09.2021 представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_13 подані додаткові письмові пояснення з проханням позов залишити без задоволення. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що постановою Харківського апеляційного суду від 16.06.2021 було задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, постанову Харківського апеляційного суду від 11.06.2019 в частині, якою було залишено без змін рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 скасовано за нововиявленими обставинами та в цій частині ухвалено нове рішення, у задоволенні вимог про визнання недійсним договору від 22.02.20211 купівлі-продажу, скасування державної реєстрації за ОСОБА_2 , визнання за ОСОБА_4 прав власності на квартиру відмовлено. Отже, у ОСОБА_7 не існувало право власності на квартиру, так само ОСОБА_1 не набула права власності і не має права вимагати усунення перешкод у користуванні, оскільки наразі не є власницею спірної квартири, а отже її законні інтереси жодним чином не порушені.

13.12.2021 представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_13 подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.02.2022 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення було зупинено до набрання законної сили рішення по справі за заявою представника ОСОБА_2 ОСОБА_8 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 11.06.2019 у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О., Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності в порядку спадкування, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за нововиявленими обставинами.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який наразі продовжено.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, Комінтернівського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

Відповідно до акту приймання-передавання справ від 30.09.2022, до Ленінського районного суду м. Полтави з Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла справа № 641/5096/21, яка на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Високих М.С.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 12.10.2022 справу прийнято до свого провадження з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 17.07.2023 зупинено провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №641/6456/13 за заявою представника ОСОБА_2 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 11.06.2019 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О., Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності в порядку спадкування, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за нововиявленими обставинами.

За ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23.11.2023 провадження у справі №553/5096/20 поновлено.

04.01.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крижановського М.В. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 641/5096/20, у зв`язку з тим, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.10.2023 у справі №641/6456/13-ц ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного суду від 11.06.2019, на яку було подано касаційну скаргу та 06.12.2023 у справі №641/6456/13-ц відкрито касаційне провадження.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 26.02.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крижановського М.В. про зупинення провадження у справі відмовлено.

02.04.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крижановського М.В. надійшло клопотання про передачу справи на розгляд Комінтернівського районного суду м. Харкова.

За ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 02.04.2024 клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крижановського М.В. про передачу справи на розгляд іншого суду залишено без задоволення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.06.2024 підготовче провадження у справі було закрито з призначенням до судового розгляду по суті.

22.10.2024 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крижановського М.В. про виклик позивача, в якому посилаючись на необхідність з`ясування усіх обставин справи, повного та об`єктивного розгляду прохає визнати обов`язкову явку в судове засідання позивача ОСОБА_1 для дачі особистих пояснень.

Також 22.10.2024 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крижановського М.В. про зупинення провадження у справі, в якому прохає зупинити провадження у цивільній справі №641/5096/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення, до ухвалення остаточного рішення по справі №641/7362/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання добросовісним набувачем та визнання права власності.

За ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.10.2024 у задоволенні клопотань представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крижановського М.В. про виклик позивача та зупинення провадження у справі було відмовлено.

12.11.2024 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_13 про зупинення розгляду справи, в якому прохає зупинити провадження у цивільній справі №641/5096/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення, до ухвалення остаточного рішення по справі №641/7362/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання добросовісним набувачем та визнання права власності.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12.11.2024 клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_13 про зупинення провадження залишено без задоволення.

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони та їх представники не прибули.

Від представника позивача ОСОБА_5 на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання 04.12.2024 у відсутність позивача ОСОБА_1 та її представників.

В ході судового розгляду представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на викладені у позові обставини.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_13 звернувся із клопотанням про проведення судового засідання 04.12.2024 за його відсутності та відсутності ОСОБА_2 , прохав відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Одночасно представником відповідача подано письмове викладення дебатів.

В ході судового розгляду представник проти задоволення позову заперечував, посилаючись на надані письмові пояснення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, правом подання відзиву на позов, заперечень, пояснень не скористалась, причин неприбуття не повідомила, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталась.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу 04.12.2024 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституція України гарантує як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права.

Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979, п. 63).

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб та будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13.05.2008 у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У пункті 44 рішення від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Згідно зі ст.109 ЖК України, виселення із житлового приміщення допускається з підстав установлених законом, виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Підстави виселення громадян без надання іншого жилого приміщення передбачені статтею 116 цього Кодексу.

Пунктом 2 статті 8 Конвенції визначені підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання насамперед має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві. Державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, визначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

У рішеннях ЄСПЛ від 17.05.2018 у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування (пункт 27 рішення ЄСПЛ).

Ураховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (пункт 60 вищезгаданого рішення у справі «Зехентнер проти Австрії»). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини» (Stankova v. Slovakia), заява № 7205/02, пункти 60-63; зазначене вище рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», пункт 50; рішення від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії» (Cosic v. Croatia), заява № 28261/06, пункти 21-23; та рішення від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії» (Paulic v. Croatia), заява № 3572/06, пункти 42-45). Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [ВП], заява № 33202/96, пункт 110, ECHR 2000-I).

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається та засобами, які використовуються для її досягнення.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Як встановлено судом, 03.01.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., за яким продавець ОСОБА_4 передала у власність покупцю ОСОБА_1 , а остання прийняла квартиру АДРЕСА_1 та сплатила за неї оговорену грошову суму (а.с.4).

Майно належить продавцю ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього, право власності зареєстроване 08.11.2019, номер запису 34129189, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 195591513 від 03.01.2020 сформованого приватним нотаріусом Малаховою Г.І. (а.с.5), 03.01.2020 внесено запис про право приватної власності ОСОБА_1 , з розміром частки 1/1 на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності вказаний договір купівлі-продажу квартири від 03.01.2020.

Згідно з ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.02.2020, за скаргою ОСОБА_1 було зобов`язано Слобідський ВП ГУНП в Харківській області організувати внесення до ЄРДР відомостей за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Чумака Р.В. про вчинення кримінального правопорушення від 06.02.2020 (а.с.6).

За змістом вказаного судового рішення, 06.02.2020 адвокатом Чумаком Р.В. була викликана поліція за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із тим, що у вказаній квартирі знаходились особи, які не мали права там проживати. Після прибуття за викликом співробітники Слобідського ВП прийняли заяву про вчинення кримінального правопорушення, однак відомості до ЄРДР не внесли.

Згідно із повідомленням т.в.о. начальника СВ Слобідського ВП від 13.03.2020 адресованого на ім`я адвоката Чумака Р.В. (а.с.7), на виконання ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.02.2020 відомості за заявою ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових рішень за № 0000323 від 19.02.2020 з попередньою кваліфікацією за ст.356 КК України.

Відповідно до інформаційної довідки № 205006508 від 23.03.2020 та інформаційної довідки № 371664431 від 27.03.2024 ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_3 , з розміром частки 1/1 (т1 а.с.8, т.2 а.с.141).

Згідно із копією довіреності від 17.04.2015 (а.с.50) ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 бути її представником з питань розпорядження (продажу, міни, найму) квартири АДРЕСА_1 .

Згідно із заявою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Деркача С.А. (а.с.85) стороною відповідача стверджено, що у квартирі АДРЕСА_1 , окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживає донька останньої та неповнолітні онуки, про що надані копії свідоцтв про народження та довідки про реєстрацію місця проживання (а.с.88-95).

Згідно із довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 19.11.2019 (а.с.105), за заявою ОСОБА_4 було прийнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 на підставі документів, які свідчать про припинення у цих осіб підстав на право користування житловим приміщенням у зв`язку з його відчуженням.

Згідно з довідкою від 08.04.2021 (а.с.107), за адресою: АДРЕСА_2 станом на 08.04.2021 зареєстровані особи не значаться.

Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2019, було визнано недійсним договір від 22.02.2011 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_10 , який діяв від імені ОСОБА_18 та ОСОБА_11 , посвідчений нотаріусом Босенко М.О. за реєстровим номером 197; витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 ; скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказану квартиру; визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 , який спадщину після ОСОБА_18 прийняв, але не встиг оформити.

Постановою Харківського апеляційного суду від 11.06.2019 (а.с.65-71) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про витребування квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволені вимог. В іншій частині рішення залишено без змін.

За ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.06.2020 було відкрито провадження за нововиявленими обставинами у справі за заявою представника ОСОБА_2 ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного суду від 11.06.2019 по справі за позовом ОСОБА_4 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 16.06.2021 заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного суду від 11.06.2019 було задоволено. Постанову Харківського апеляційного суду від 11.06.2019, в частині якою без змін залишено рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 скасовано за нововиявленими обставинами та в цій частині ухвалено нове. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 в частині, якою визнано недійсним договір від 22.02.2011 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_10 , який діяв від імені ОСОБА_18 та ОСОБА_11 , посвідчений нотаріусом Босенко М.О. за реєстровим номером 197; витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 ; скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказану квартиру; визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 , який спадщину після ОСОБА_18 прийняв, але не встиг оформити - скасовано. У задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.01.2022 частково задоволена касаційна скарга ОСОБА_5 як представника ОСОБА_1 та скасована постанова Харківського апеляційного суду від 16.06.2021 з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.10.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного суду від 11.06.2019 було відмовлено.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2024 ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26.10.2023 залишено без змін.

Таким чином, право власності за спірну квартиру АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2019.

Будучи власником вказаного нерухомого майна 03.01.2020 ОСОБА_4 уклала із позивачем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

З 03.01.2020 право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем, що підтверджується наданим витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 195591513 від 03.01.2020. Розмір частки власника ОСОБА_1 становить 1/1.

В ході розгляду справи представник позивача ствердив, що починаючи з 2020 року ОСОБА_1 як власник квартири має перешкоди у користуванні нею, оскільки в квартирі проживають сторонні особи, комунальні послуги не сплачують, доступу до квартири вона не має.

Під час виклику адвокатом позивача працівників поліції у лютому 2020 році за адресою АДРЕСА_2 , саме відповідач ОСОБА_3 знаходилась на місці і подавала заяву.

Вказані представником позивача обставини повністю узгоджуються з приєднаними до справи копіями матеріалів кримінального провадження № 0000323 (т.2 а.с.144-161), згідно з якими 06.02.2020 зі служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 невідомий чоловік гуркотить у двері, хуліганить. Місцем проживання ОСОБА_3 у заяві вказано АДРЕСА_2 .

Відповідачі тверджень позивача щодо проживання у спірній квартирі не заперечували, жодних доказів на спростування цих обставин не навели.

Більше того, виходячи з заяви представника відповідача ОСОБА_2 про залучення третьої особи, вбачається, що останнім було також повідомлено суду про те, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

При цьому, за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 було скасовано, остання як і відповідач ОСОБА_3 не є членами сім`ї позивача, доказів наявності між ними будь-яких домовленостей щодо проживання у спірній квартирі, яка належить позивачу суду надано не було, як і не надано доказів існування правових підстав для користування ними спірним майном.

Таким чином, позивач як власник квартири з 2020 року не має можливості нею вільно користуватись, оскільки в ній проживають відповідачі, які добровільно житло не звільняють, позивача в квартиру не допускають.

Водночас, суд враховує, що відповідачами взагалі не було наведено підстав для вселення у спірну квартиру, не надано доказів ставлення до цього жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тобто доказів бажання користуватися ним у подальшому. При цьому відповідач ОСОБА_2 , згідно із наданими інформаційними довідками має на праві власності житловий будинок, що нею не спростовано.

Таким чином відповідачами не доведено існування достатніх та тривалих зв`язків з конкретним місцем проживання, що у розумінні статті 8 Конвенції охоплюється поняттям житло, а неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом через його зайняття іншими особами хоч і не означає втрату власником володіння такою нерухомістю, однак створює для нього об`єктивні перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.2 ст.16 ЦК України).

При здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

З встановлених судом обставин справи ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є саме пред`явлення вимоги в порядку статті 391 ЦК України про усунення перешкод у здійсненні права користування належним їй майном шляхом виселення відповідачів.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення заявленого нею позову.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на її користь з відповідачів у дольовому порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 420,40 грн судового збору з кожної.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач:ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .
Відповідачі:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих