Справа № 191/3738/23
Провадження № 2/191/981/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у

складі: головуючого судді Порошиної О.О.

за участю секретаря Резніченко К.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центральна адміністрація Дніпровської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та розірвання шлюбу, третя особа: третя особа: Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, посилаючись на те, що 11 липня 2015 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (прізвище до реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 ) було зареєстровано шлюб, про що органом державної реєстрації актів цивільного стану Виконавчим комітетом Раївської сільської ради зроблено актовий запис в книзі реєстрації шлюбів за номером 13, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , про що Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської міського управління юстиції в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис від 29 грудня 2015 року за номером 1603 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . Батьком дитини є позивач ОСОБА_1 , а матір`ю є відповідач ОСОБА_2 .

Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалось, оскільки з часом виявилось, що вони мають різні погляди на сімейне життя та подружні обов`язки, в сім`ї регулярно відбуваються сварки, які поступово призвели до розладу в сім`ї та втрати взаєморозуміння.

Тому, спільне проживання однією сім`єю ведення господарства на теперішній час є неможливим та таким, що шкодить інтересам один одного.

Окрім того, протягом тривалого часу, позивач та відповідач фактично проживають окремо та кожен будує своє життя самостійно. У зв`язку з вищевказаним, вважають, що шлюб укладений між позивачем та відповідачем має бути розірваний. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З урахуванням визначеної законодавством рівності прав і обов`язків батьків щодо їх дітей, вважаємо що спір про визначення місця проживання дитини слід вирішити наступним чином. Місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважають необхідним визначити з позивачем, оскільки між ними склався стійкий психологічний зв`язок. Позивач опікується інтересами і потребами доньки, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини.

Проживання ОСОБА_5 з батьком повністю відповідає інтересам і волі дитини, у зв`язку із чим не призведе до будь-якої психологічної травми останньої в силу розуміння тих взаємовідносин, які склалися між батьками. Позивач має у власності будинок, має стабільний дохід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра ніколи не перебував, не має шкідливих звичок. Вказані обставини свідчать про те, що він має можливість створити належні умови для утримання та виховання дитини. Вважають, що саме таке вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини є справедливим, забезпечує рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, а також буде повністю відповідати інтересам дитини.

Просить суд визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 . Розподіл судових витрат просить не здійснювати.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.08.2023 року роз`єднано вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини у самостійні провадження.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.08.2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Представник позивача ОСОБА_6 до початку судового засідання надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, відповідно до якої, просить суд справу розглянути за її відсутності позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої, просить суд справу розглянути за її відсутності, прийняти рішення в інтересах дитини та враховуючи розпорядження голови Центральної адміністрації Дніпровської міської рад №168-р від 15.04.2024 р. та висновок про доцільність визначення місця проживання дитини.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.08.2023 року по справі №191/3195/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 11.07.2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

Позивач є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №338470761 від 08.07.2023 р.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 15 квітня 2024 року, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 .

З вказаного висновку вбачається, що ОСОБА_2 з червня 2023 року переїхала на орендоване житло, залишивши малолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надала договір від 30.05.2023 р. оренди квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Батько дитини забезпечує дитину матеріально. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дозволу обох батьків розповіла, що бажає проживати з батьком.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, будь-яких доказів, що свідчили б про те, що визначення місця проживання дитини разом з позивачем може зашкодити інтересам дитини в ході розгляду справи не здобуті.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст.7, 141,150,153,155,160,161 СК України, ст. ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центральна адміністрація Дніпровської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. О. Порошина