Справа № 297/2289/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ІЛЬТЬО І. І.,

при секретарі Гарані О. А.,

з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та перекладача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Берегівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Берегівського районного суду Закарпатської із вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позову зазначила, що з лютого 2014 року вона з відповідачем почали дружнє спілкування та між ними виникла закоханість та близькі інтимні стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась донька ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . Батько дітей був записаний зі слів матері на підставні ст. 135 СК. У шлюбі сторони не перебували. Позивач зазначає, що біологічним батьком дитини є відповідач ОСОБА_2 , який після народження дітей, добре дбав про неї, турбувався, матеріально забезпечував її та дітей, виконуючи всі необхідні батьківські обов`язки. Однак навесні 2024 року в стосунках все змінилось, відповідач все менше часу проводив разом з нею, мотивуючи це заклопотаністю та наявністю справ, а з квітня 2024 відповідач повністю уникав зустрічей та не відповідав на телефонні дзвінки. Будь-які намагання поспілкуватися виявились марними. Діти проживають з позивачем, відповідач проживає окремо та не надає матеріальну допомогу на утримання дітей.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду та просить визнати ОСОБА_2 батьком дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечив щодо їх задоволення.

Представник третьої особи, Берегівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, однак подав заперечення на позов, яке просив врахувати при вирішенні позову.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у свідоцтві про народження Серії НОМЕР_1 , записані ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Крім того, встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у свідоцтві про народження Серії НОМЕР_2 , записані ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Відомості про батька дітей у вищезазначених свідоцтвах записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Діти проживають з позивачем і знаходиться на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем.

Згідно із ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Положеннями ч.2 ст.125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Таким чином, оскільки на момент народження дітей позивач та відповідач не перебували у шлюбі, відомості про батька записані за вказівкою матері.

Згідно із ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Як висловився Європейський суд з прав людини в рішенні «М.Т. проти України» (заява № 950/17) від 19.03.2019 року, біологічного батька не можна повністю виключати з життя дитини, якщо не існують відповідні підстави це зробити, які стосуються найкращих інтересів дитини.

Матеріали справи містять заяву відповідача ОСОБА_2 від 05.06.2024 року у якій відповідач підтвердив своє батьківство щодо малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Визнання відповідачем позову про визнання батьківства не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є підстави для задоволення позову.

Враховуючи викладене, а також те, що обставини, на які посилалася позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, а також приймаючи до уваги факт визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за можливе визнати відповідача ОСОБА_2 батьком малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 17.05.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Так, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ці ж самі положення викладені у в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З огляду на те, що дитина сторін малолітня, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, враховуючи те, що відповідач має забезпечити дитині не тільки мінімальний, а й достойний рівень життя, а також визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 17.05.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Враховуючи викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 2422,40 грн. за вимогу про визнання батьківства, проте позивача у своїй заяві просила судові витрати покласти на позивача, тому судовий збір за вимогу про визнання батьківства у розмірі 2422,40 грн. суд покладає на позивача.

Окрім того, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за вимогу про стягнення аліментів, а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 5, 125, 128, 135, 180-182, 191 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 206, 247, 259, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Берегівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, мешканця міста Берегове Закарпатської області, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Внести зміни Берегівському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в актовий запис про народження №67 від 15.04.2016 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції у Закарпатській області: виключити з графи «батько» відомості, зазначені у порядку статті 135 СК України; внести до графи «батько» відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, мешканця міста Берегове Закарпатської області; змінити в графі «по батькові дитини» з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Внести зміни Берегівському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в актовий запис про народження №249 від 08.11.2017 року, складений Берегівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області: виключити з графи «батько» відомості, зазначені у порядку статті 135 СК України; внести до графи «батько» відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, мешканця міста Берегове Закарпатської області; змінити в графі «по батькові дитини» з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , мешканки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 17.05.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Іван ІЛЬТЬО