Справа № 750/4362/24
Провадження № 2-о/750/109/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

суддіСупруна О.П.,
секретар за участюОСОБА_1 , заявника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

заінтересована особа ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

28.03.2024 ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду

м. Чернігова із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження, заборонивши йому перебувати в місці колишнього спільного проживання (перебування) зі ОСОБА_2 за адресою:

АДРЕСА_1 ; вести з нею листування, телефонні переговори із або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; наближатись до неї ближче ніж на 100 метрів. Заяву обґрунтовано тим, що з квітня по листопад 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та побут за адресою:

АДРЕСА_1 . Із листопада 2022 року ОСОБА_3 веде антисоціальний спосіб життя та систематично вчиняє щодо ОСОБА_2 психологічне та фізичне насильство, яке проявляється у погрозах життю і здоров`ю заявниці та її сину, застосуванню нецензурної лексики образливого характеру, неодноразовому переслідуванні, приниженні та погрозах. Як наслідок, заявниці постійно доводиться викликати поліцію, яка складає щодо ОСОБА_3 протоколи про адміністративне правопорушення за вчинення домашнього насильства. Однак, кривдник цими заходами нехтує та продовжує переслідувати ОСОБА_2 та погрожувати її життю й здоров`ю.

Ухвалою судді від 29.03.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.04.2024.

У судовому засіданні заявник просила заяву задовольнити, пояснивши, що єдиним можливим засобом, який би стримав ОСОБА_3 від продовження переслідування її, є обмеження, про які вона просить в заяві.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи оповіщався у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив.

Ураховуючи встановлені частиною другою статті 350-5 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) скорочені строки розгляду зазначеної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої особи.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що з квітня по листопад 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та побут за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявниця стверджує, що з листопада 2022 року ОСОБА_3 веде антисоціальний спосіб життя та систематично вчиняє щодо неї та її сина психологічне та фізичне насильство, яке проявляється у погрозах їхньому життю і здоров`ю, застосуванні нецензурної лексики образливого характеру, неодноразовому переслідуванні та приниженні. Як наслідок, заявниці постійно доводиться викликати працівників поліції задля забезпечення безперешкодного доступу до автомобіля, можливості доїхати до місця роботи та відвезти сина на навчання.

Наразі на розгляді у Деснянському районному суді м. Чернігова перебувають чотири протоколи про адміністративне правопорушення, складені щодо

ОСОБА_3 за вчинення ним домашнього насильства, кваліфікованого за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справи № 750/4218/24, № 750/4217/24, № 750/4220/24) .

Однак, кривдник цими заходами нехтує, продовжує переслідувати

ОСОБА_2 та погрожувати її життю й здоров`ю.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України регламентовано, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

За приписами статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Отже, основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини у цій справі, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктами 3, 6-8 частини першої статті 1 вищевказаного Закону України передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Таким чином, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентовано перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Положеннями статті 26 вищевказаного Закону України визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2021 у справі № 369/7782/19 (провадження

№ 61-21337св19) зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Як убачається з матеріалів витребуваних судом справ про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності (справи № 750/4218/24,

№ 750/4217/24, № 750/4220/24), а саме форм оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, співробітниками поліції встановлено, що «кривдник залякував, переслідував або погрожував постраждалій особі та/або дітям». Також, у своїх поясненнях ОСОБА_3 підтвердив факт спільного проживання із заявницею та існування в минулому особистих стосунків.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, суд доходить висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису як запобіжного заходу, направленого на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки заявника та її дитини, до вирішення питання про кваліфікацію дій ОСОБА_3 та прийняття стосовно нього рішення у вищевказаних провадженнях про притягнення його адміністративної відповідальності.

Разом з тим, враховуючи відстань між помешканнями заявника та

ОСОБА_3 , суд вважає необхідним доповнити пункт про заборону наближатися останньому на відстань ближче ніж 100 метрів до ОСОБА_2 словосполученням «у громадських місцях».

Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

За приписами частини четвертої статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Керуючись статтями 258, 259, 273, 293, 350-5, 350-6, 350-8, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому визначити такі заходи тимчасового обмеження:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання зі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 вести листування, переписки, телефонні розмови зі ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися у громадських місцях на відстань ближче ніж 100 метрів до ОСОБА_2 .

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копію рішення направити сторонам та виконавчому комітету Чернігівської міської ради до відома, а Чернігівському районному управлінню Головного управління Національної поліції в Чернігівській області для виконання.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складене 05.04.2024.

Заявник: ОСОБА_2 , місце проживання:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя