ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/410/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Дідух М.Є.

апелянтки ОСОБА_1 ,

представника апелянтки ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/18385/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат МОЛЕНЬ Ростислав Богданович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2024 року (ухвалене суддею Герчаківською О.Я., дата складення повного тексту судового рішення 29 січня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_6 (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Вітів Віталій Антонович, звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідачка, апелянтка) про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 26 липня 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції складено актовий запис №153. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підставою розірвання шлюбу позивач вказав, що після народження сина ОСОБА_9 він самостійно займається доглядом за дітьми, у нього з відповідачкою різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Подружжя не проживає разом, має окремі бюджети та окремо веде господарство. Проти надання терміну на примирення з відповідачкою позивач заперечує.

У зв`язку з наведеним просив суд позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , зареєстрований 26 липня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено відповідний актовий запис за №153.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Молень Ростислав Богданович, подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно дійшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Також, на думку апелянта, суд безпідставно відхилив клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_6 в складі Збройних Сил України, що виконують завдання на тимчасово не підконтрольній Україні території, та який, згідно сповіщення № 394 від 29 вересня 2023 року, вважається безвісно відсутнім.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким зупинити провадження у справі до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України.

В судовому засіданні 10 червня 2024 року представник позивача адвокат Вітів В.А. подав відзив на апеляційну скаргу та додаткові докази, а також заявив клопотання про поновлення строку на їх подання. В зв`язку із цим розгляд справи відкладено на 18 червня 2024 року.

В судовому засіданні 18 червня 2024 року апеляційним судом частково задоволено клопотання представника позивача адвоката Вітіва В.А. та поновлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. Натомість клопотання в частині долучення до матеріалів справи нових доказів (фотографій, копій переписки з мессенджеру Вайбер та копії заяви ОСОБА_1 про стягнення аліментів) залишено без розгляду, оскільки такі докази подано з пропуском встановлених ЦПК строків.

Апелянтка ОСОБА_1 та її представник адвокат Молень Ростислав Богданович апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви викладені у ній. Також ОСОБА_1 повідомила, що не буде заперечувати проти розірвання шлюбу, якщо позивач особисто підтримає свої вимоги в судовому засіданні.

Представник позивача адвокат Віталій Антонович, проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін та суду пояснив, що позивач ОСОБА_6 тривалий час не проживав разом з відповідачкою однією сім`єю. Натомість він перебував у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_11 . Саме з цієї причини Сповіщення про те, що ОСОБА_6 безвісно відсутній адресовано на її ім`я, а не на ім`я відповідачки, оскільки такою була воля позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 26 липня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено відповідний актовий запис №153, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 15 вересня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.8).

У шлюбі в сторін народилося двоє дітей:

- донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 15 вересня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.4);

- син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 15 вересня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.3).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини шостої статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Таким чином, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Вирішуючи спір у даній справі суд першої інстанції встановив, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, сторони сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, а його збереження суперечитиме інтересам позивача.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

Апеляційний суд зазначає, що сторона позивача категорично настоює на розлученні, про що вказано у позовній заяві, заяві про розгляд справи без участі позивача та в судовому засіданні 17 листопада 2023 року, 12 січня 2024 року, 23 січня 2024 року, що в свою чергу, свідчить про стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбних) стосунків із відповідачкою.

Більше того, згідно договору про надання правничої допомоги від 01 лютого 2023 року, укладеного між ОСОБА_6 (клієнт) та ОСОБА_3 (адвокат) вбачається, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну допомогу щодо розірвання шлюбу (а.с.34).

Враховуючи те, що з 26 вересня 2023 року до теперішнього часу сторона позивача наполягає на розірванні шлюбу, відмова в його розірванні буде примушуванням до перебування у шлюбі, що є неприпустимим.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

З приводу доводів апелянта про те, що клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі слід задоволити, оскільки ОСОБА_6 перебуває в складі Збройних Сил України, що виконують завдання на тимчасово не підконтрольній Україні території, та який, згідно сповіщення від 29 вересня 2023 року, вважається безвісно відсутнім, колегія суддів зазначає наступне.

У повідомленні ТВО начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_4 від 29 вересня 2023 року № 17228 вказано, що ОСОБА_6 22 вересня 2023 року в ході виконання бойового завдання у складі підрозділу на тимчасово непідконтрольній Україні території в районі н.п. Новопрокопівка Запорізької області, не повернувся до підрозділу у зв`язку з ймовірним отриманням бойового ушкодження. З солдатом було втрачено зв`язок та він вважається безвісно відсутнім під час захисту Вітчизни (а.с.19).

Водночас таке повідомлення носить інформаційний характер, оскільки особа визнається безвісно відсутньою чи оголошується померлою на підставі рішення суду. Доки ці факти не встановлені у визначеному законом порядку, вважається, що особа здійснює свої права і обов`язки.

У виниклому спорі інтереси позивача представляє адвокат Вітів Віталій Антонович, який протягом усього розгляду справи включно станом на день ухвалення оскаржуваного судового рішення, підтримує позицію позивача про розірвання шлюбу, яку ОСОБА_6 не змінював, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, проти надання строку на примирення категорично заперечував, оскільки саме ця позиція була узгоджена адвокатом з його довірителем.

З огляду на викладене, суд апеляційної погоджується з висновком суду, що інститут зупинення провадження у даній справі не може бути застосований з ініціативи відповідачки на підставі того, що позивач перебуває в лавах Збройних Сил України, якщо ОСОБА_6 , діючи через представника, який бере участь у розгляді справи, наполягає на завершенні її розгляду

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі № 174/760/21.

За таких обставин інститут зупинення провадження у справі не може бути застосований у цій справі на шкоду інтересам позивача, оскільки не сприятиме виконанню завдань цивільного судочинства та суперечитиме змісту добровільності шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат МОЛЕНЬ Ростислав Богданович залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 24 червня 2024 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Н.М. Храпак

М.В. Хома