Справа № 453/162/24
№ провадження 2/453/235/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області у
складі: головуючого судді Брони А.Л.,
секретаря судового засідання Бендеш А.І.,
за участю прокурора Гончара Б.С.,
та представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Білан П.В.,
розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області цивільну справу за позовом заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону А. Гарасимчук, який діє в інтересах держави в особі її органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства оборони України, до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -
31.01.2024 року заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону А. Гарасимчук, який діє в інтересах держави в особі її органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства оборони України, звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, в якій просить:
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 01.02.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 02.04.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.
Вказані землі відносяться до військового містечка № НОМЕР_2 , де розташована Навчально-спортивна база зимових видів спорту «Тисовець».
В подальшому було встановлено, що громадянка ОСОБА_1 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору дарування №3-570 від 26.04.2021 року.
Позивач зазначає, що про вищезазначені обставини Міністерству оборони України стало відомо за результатами проведення інвентаризації земель Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» у 2021 році.
19.02.2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника Міністерства оборони України Матяшука В.К., в яких зазначено наступне.
Вказані землі відносяться до військового містечка № НОМЕР_2 , де розташована Навчально- спортивна база зимових видів спорту «Тисовець».
Частиною 2 ст. 3 Земельного кодексу Української РСР № 2874а-07 в редакції від 14.10.1977, яка діяла на момент видачі державного акта серії Б № 040573 від 1983 року, передбачено, що земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю, забороняються.
Земельний кодекс Української РСР № 2874а-07 в редакціях від 12.03.1981 та від 25.10.1988 не передбачав таку категорію земель, як «землі оборони».
Відтак, передані на користь Стрийської КЕЧ району (на даний час правонаступник КЕВ м. Львова) землі перебували у державній власності.
Земельний кодекс Української РСР від 08.07.1970 року втратив чинність 15.03.1991 у зв`язку з набранням чинності Земельним кодексом Української РСР від 18.12.1990 №562-ХІІ. Згідно з пунктом 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990 зазначено, що рішення про надання і вилучення земельних ділянок, прийняті до 15.03.1991 року відповідними органами в межах їх компетенції, але не виконані на час введення Земельного Кодексу Української РСР в дію, підлягають виконанню відповідно до вимог Кодексу; громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.
На момент введення в дію Земельного кодексу Української РСР від 18.12.1990 № 562- ХІІ спірна земельна ділянка була в користуванні Стрийської КЕЧ району та використовувалась для державних потреб.
При цьому, відповідно до п.3 ч.1 ст. 3 ЗК України № 561-ХІІ за цільовим призначенням всі землі Української РСР поділяються, зокрема, на землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення.
Таким чином, запровадження «земель оборони» як категорії земель закріплено з прийняттям ЗК України № 561-ХІІ.
Згідно з ст. 70 ЗК Української РСР від 18.12.1990 землями для потреб оборони визнаються землі, надані для розміщення та постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил і внутрішніх військ.
Отже, спірна земельна ділянка відносилась до земель оборони, а з набуттям чинності ЗК Української РСР від 18.12.1990 держава України набула права власності на відповідну земельну ділянку.
Порядок надання земель для потреб оборони визначається законодавством Української РСР (ч.2 ст. 70 ЗК України № 561-ХІІ).
На виконання вказаної норми наказом Міністра оборони України 22.12.1997 № 483 затверджено Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями (далі - Положення № 483).
Згідно з пунктом 45 Положення № 483 передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.
За наведених обставин вбачається, що передача місцевим органам влади території, яка перебувала у державній власності, отримавши у подальшому статус «земель оборони», повинна здійснюватись за нормативно детермінованою процедурою, яка встановлювала необхідність отримання згоди Міністра оборони України.
При цьому слід звернути увагу на те, що процесуальна форма передачі відповідних територій із прийняттям ЗК України № 2768-ІІІ не змінилася, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 77 згаданого нормативного акта в редакції від 25.10.2001, яка за своєю природою є бланкетною, порядок використання земель оборони встановлюється законом. У свою чергу, наведена правова норма відсилає до цитованих приписів Положення № 483.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003 № 1345-ГУ (зі змінами) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.
Відповідно до ч.2 ст. 77 ЗК України землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
В подальшому було встановлено, що громадянка ОСОБА_1 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору дарування № 3-570 від 26.04.2021 року.
Про вищевказані обставини Міністерству оборони України стало відомо за результатами проведення інвентаризації земель Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» у 2021 році.
04.03.2024 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Нанівського А.Ф., в яких зазначає наступне.
Вказані землі відносяться до військового містечка № НОМЕР_2 , де розташована Навчально- спортивна база зимових видів спорту «Тисовець».
У 2021 році на замовлення КЕВ м. Львова, ПП «Кайлас-К», проведено інвентаризацію земель Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець».
Представник відповідача зазначає, що матеріали інвентаризації на 44 (сорока чотирьох) аркушах не є належними, достовірними та достатніми доказами на підтвердження позиції позивача, оскільки за результатами аналізу зазначених доказів неможливо встановити факт порушення ОСОБА_1 прав та інтересів Міністерства оборони України
26 травня 2006 року ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку на користь гр. ОСОБА_3 згідно Договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюк Ю.П., зареєстрований в реєстрі №657.
Також представник відповідача звертає увагу на ту обставину, що 26.05.2006 року за договором купівлі-продажу до ОСОБА_3 перейшла не лише спірна земельна ділянка, а і незавершений будівництвом житловий будинок, розташований на ній.
Таким чином представник відповідача зазначає, що відповідач не є первісним набувачем права власності на спірну земельну ділянку, оскільки остання була продана, а згодом подарована на користь ОСОБА_1 , відповідачка набула майно добросовісно, відтак необхідно встановити співмірність інтересів держави та особи, у тому числі чи не нестиме це надмірний тягар для відповідачки.
20.03.2024 року на адресу суду надійшли пояснення представника третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова - Нанівського А.Ф., в яких зазначено наступне.
Також зазначено, що у КЕВ м. Львова відсутня інформація, чи вживались заходи Стрийською КЕЧ району та Самбірською КЕЧ району з проведення інвентаризації земель військового містечка № НОМЕР_2 до прийняття їх на облік саме в КЕВ м.Львова.
Порядок проведення інвентаризації земель визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 513 «Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель».
Інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 8 Постанови, підставою для проведення інвентаризації земель є рішення відповідного органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.
КЕВ м. Львова укладав з ДП «УкрДАГП» ВЦ «Геосервіс» договір №02/17-37 від 16.03.2017 року на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель військового містечка № НОМЕР_2 . Даний договір був зареєстрований в ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області 18.08.2017.
Станом на 23.05.2018 КЕВ м. Львова проведено відкриті торги щодо надання послуг із закупівлі по предмету «Архітектурні, інженерні та геодезичні послуги код ДК 021:2015-71250000-5».
З переможцем торгів ТОВ «ЛЕНД.КОМ» від 02.08.2018 року зареєстровано в ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області договір про надання послуг з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель військового містечка № НОМЕР_2 .
У 2019 році КЕВ м. Львова було укладено з ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» договори від 21.01.2019 року № 28, від 04.02.2019 року № 32, від 11.02.2019 року № 55, від 18.02.2019 року № 81 та від 21.03.2019 року № 116 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель військового містечка № НОМЕР_2 .
Всі вищезгадані договори були не завершені та розірвані, роботи були не закінчені у зв`язку з тим, що суміжні землекористувачі, а саме: Козівська, Росохацька, Коростівська, Крушельницька, Корчинська сільські ради, ДП «Галсільліс» та національний парк Сколівські Бескиди», не погоджували межі земельних ділянок КЕВ м. Львова.
На підставі викладеного, представник просить позов задоволити повністю.
19.02.2024 року від представника Міністерства оборони України Матяшук В.К. надійшли пояснення, в яких позовні вимоги Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону до ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі та просить задовольнити з наступних підстав.
Частиною 2 ст. 3 Земельного кодексу Української РСР № 2874а-07 в редакції від 14.10.1977, яка діяла на момент видачі державного акта серії Б № 040573 від 1983 року, передбачено, що земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю, забороняються. Земельний кодекс Української РСР № 2874а-07 в редакціях від 12.03.1981 та від 25.10.1988 не передбачав таку категорію земель, як «землі оборони». Відтак, передані на користь Стрийської КЕЧ району (на даний час правонаступник КЕВ м. Львова) землі перебували у державній власності. Земельний кодекс Української РСР від 08.07.1970 втратив чинність з 15.03.1991 у зв`язку з набранням чинності Земельним кодексом Української РСР від 18.12.1990 № 562-ХІІ. Згідно з пунктом 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990 зазначено, що рішення про надання і вилучення земельних ділянок, прийняті до 15.03.1991 відповідними органами в межах їх компетенції, але не виконані на час введення Земельного Кодексу Української РСР в дію, підлягають виконанню відповідно до вимог Кодексу; громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. На момент введення в дію Земельного кодексу Української РСР від 18.12.1990 № 562- ХІІ спірна земельна ділянка була в користуванні Стрийської КЕЧ району та використовувалась для державних потреб. При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЗК України № 561-ХІІ за цільовим призначенням всі землі Української РСР поділяються, зокрема, на землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення.
Таким чином, запровадження «земель оборони» як категорії земель закріплено з прийняттям ЗК України № 561-ХІІ.
Згідно з ст. 70 ЗК Української РСР від 18.12.1990 землями для потреб оборони визнаються землі, надані для розміщення та постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил і внутрішніх військ. Отже, спірна земельна ділянка відносилась до земель оборони, а з набуттям чинності ЗК Української РСР від 18.12.1990 держава України набула права власності на відповідну земельну ділянку. Порядок надання земель для потреб оборони визначається законодавством Української РСР (ч. 2 ст. 70 ЗК України № 561-ХІІ).
На виконання вказаної норми наказом Міністра оборони України 22.12.1997 № 483 затверджено Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями (далі Положення № 483).
За таких обставин суспільним, публічним інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання безперешкодного користування землями оборони для розміщення на них військових підрозділів, а також проведення навчань військовослужбовцями Збройних Сил України на землях державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. Суспільний, публічний інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.
04.03.2024 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Нанівського А.Ф., в яких позовні вимоги заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, підтримує, та просить такі задоволити в повному обсязі.
КЕВ м. Львова укладав з ДП «УкрДАГП» ВЦ «Геосервіс» договір №02/17-37 від 16.03.2017 року на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель військового містечка № НОМЕР_2 . Даний договір був зареєстрований в ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області 18.08.2017 року. Станом на 23.05.2018 року КЕВ м. Львова проведено відкриті торги щодо надання послуг із закупівлі по предмету «Архітектурні, інженерні та геодезичні послуги код ДК 021:2015-71250000-5».
З переможцем торгів ТОВ «ЛЕНД.КОМ» від 02.08.2018 року зареєстровано в ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області договір про надання послуг з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель військового містечка № НОМЕР_2 .
У 2019 році КЕВ м. Львова укладено з ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» договори від 21.01.2019 року № 28, від 04.02.2019 року № 32, від 11.02.2019 року № 55, від 18.02.2019 року № 81 та від 21.03.2019 року № 116 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель військового містечка № НОМЕР_2 .
Всі вищезгадані договори були не завершені та розірвані, роботи були не закінчені у зв`язку з тим, що суміжні землекористувачі, а саме: Козівська, Росохацька, Коростівська, Крушельницька, Корчинська сільські ради, ДП «Галсільліс» та національний парк Сколівські Бескиди», не погоджували межі земельних ділянок КЕВ м. Львова.
На підставі викладеного просить позов заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, який діє в інтересах держави в особі її органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Квартирно- експлуатаційного відділу м. Львова про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задоволити повністю.
02.04.2024 року на адресу суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Білан П.В., в якій зазначає наступне.
Згідно п. 1 Інструкції з обліку, фонди військових містечок (казармений фонд, житловий фонд, об`єкти соціально-культурного призначення, комунальні споруди, інженерні мережі) та земельних ділянок організовується і ведеться в Головному квартирно-експлуатаційному управлінні Збройних Сил України (далі - Головне КЕУ Збройних Сил), територіальних квартирно-експлуатаційних управліннях та Київському квартирно-експлуатаційному управлінні (далі - КЕУ), квартирно-експлуатаційних відділах (квартирно-експлуатаційних частинах) (далі КЕВ (КЕЧ)) та квартирно-експлуатаційних службах військових частин (далі - КЕС) відповідно до нормативно-правових актів з питань бухгалтерського обліку бюджетних установ у частині, що стосується Збройних Сил, Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення та цієї Інструкції.
Згідно п. 4 Інструкції про облік вбачається, що облік фондів військових містечок та земельних ділянок, утримання яких фінансується за рахунок бюджетних асигнувань відповідно до кошторису Міноборони на квартирно-експлуатаційне забезпечення, ведеться у КЕВ (КЕЧ) за кожну будівлю, споруду, військове містечко, гарнізон і в цілому за КЕВ (КЕЧ) у порядку, визначеному Положенням про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення.
Згідно п. 5.24 Р. V Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом МОУ № 448 від 03 липня 2013 року (надалі Положення), планові інвентаризації фондів військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок проводяться в строки, визначені чинним законодавством України. Позапланові інвентаризації проводяться обов`язково у разі: приймання (здачі) посади матеріально відповідальними особами; формування, переформування і розформування військової частини; установлення фактів зловживань службовим становищем, інших службових порушень, крадіжок або зіпсування, а також за рішенням органів досудового розслідування або суду; катастрофи, аварії, пожежі або стихійною лиха. Згідно п. 5.7 Р. V Положення приймання (передача) фондів і територій військових містечок між КЕВ (КЕЧ) здійснюється комісією, яка призначається начальником КЕУ. Приймання оформлюється за Актом приймання (передачі) будівель, споруд та території військового містечка та за типовою формою № ОЗ-1 (бюджет) "Акт приймання-передачі основних засобів", затвердженою спільним наказом Головного управління Державного казначейства України та Державного комітету статистики України від 02 грудня 1997 року № 125/70, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1997 року за № 612/2416, які є підставою для взяття зазначеного нерухомого майна на баланс у КЕВ (КЕЧ). Під час приймання КЕВ (КЕЧ) зобов`язані отримати всю технічну документацію на нерухоме майно, що передається.
Згідно п.4 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженого Постановою КМУ №748 від 03 травня 2000 року (надалі Положення про інвентаризацію), інвентаризація військового майна у військовій частині проводиться як планова, так і позапланова - у разі перевірки результатів господарської діяльності і документальної ревізії та в інших випадках, коли необхідно встановити наявність військового майна.
Згідно п.7 Положення про інвентаризацію слідує, що планова інвентаризація проводиться у такі терміни за видами військового майна: інших видів військового майна - один раз на рік (станом на 1 січня).
Згідно абз. 6 п.7 Положення про інвентаризацію слідує, що позапланова інвентаризація військового майна проводиться обов`язково у разі: передачі, перепідпорядкування, переходу військової частини на матеріально- технічне забезпечення в іншій військовій частині, розформування військової частини.
Виходячи з вказаного слідує, що Стрийський КЕЧ, Самбірський КЕЧ, КЕВ м. Львові повинні були проводити інвентаризацію майна щорічно та звітувати про результати такої інвентаризації. Це стосується, у тому числі, інвентаризації земельних ділянок. Пунктом 2 Р. ХХІІІ Інструкції з обліку чітко визначено, що у квартирно-експлуатаційних органах облік фондів військових містечок та земельних ділянок ведеться за обліковими документами відповідно до переліку облікових документів, що ведуться у квартирно-експлуатаційних органах, щодо нерухомого військового майна (додаток 109).
Згідно п. 5 Р. ХХІІІ Інструкції з обліку зазначено, що облік земельних ділянок у КЕВ (КЕЧ) ведеться в книзі обліку земельних ділянок (додаток 125). На кожну відведену земельну ділянку у двох примірниках складається індивідуальна картка обліку земельної ділянки (додаток 126), перший примірник якої з копією плану меж земельної ділянки надається землекористувачу, другий її примірник з планом меж землекористування залишається у КЕВ (КЕЧ) для ведення обліку. Результати перевірки обліку та використання земельних ділянок оформлюються у відомості наявності та використання земельних ділянок (додаток 127).
Пункт 6 Інструкції з обліку вказує, що у КЕУ облік фондів військових містечок та земельних ділянок ведеться за кожний КЕВ (КЕЧ) і в цілому за КЕУ. Крім того, облік ведеться за види Збройних Сил.
Отже, з моменту набуття гр. ОСОБА_2 земельної ділянки у власність на підставі державного акту, виданого Козівською сільською радою, тобто починаючи з 2006 року, на Стрийський КЕЧ, Самбірський КЕЧ, у подальшому КЕВ м. Львів було покладено обов`язок проводити планову та позапланову технічну інвентаризацію майна, у тому числі земельних ділянок. Відтак призюмується, що щорічно, відповідно органи ЗСУ проводили інвентаризацію майна, що перебувало або ж повинно перебувати у їх володінні та користуванні. З вказаного слідує, що станом на 2006 рік та, у тому числі, станом на 2013 рік (момент передачі військового містечка № НОМЕР_2 ) орган уповноважений Міністерством оборони України в особі Самбірського КЕЧ, Стрийського КЕЧ та КЕВ м. Львова володів достатнім обсягом інформації та відомостями про земельні ділянки, що на їх думку, входять до складу відповідного військового містечка та незаконно вибули з володіння держави.
Саме з наведеного, на думку представника відповідача, вбачається можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, серед іншого, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовною давністю (стаття 256 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду вказує на поширення загальної позовної давності на віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування) (пп. 60-61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 серпня 2018 року у справі №362/44/17, провадження №14-183цс18; постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16).
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися сукупно як про факт порушення свого права, так і про особу, яка його порушила. З дослідження законодавчих актів можна встановити факт того, що під час приймання КЕВ (КЕЧ) зобов`язані отримати всю технічну документацію на нерухоме майно, що передається, та провести позапланову технічну інвентаризацію майна.
Станом до 2013 року відповідні КЕЧ (Стрия чи Самбора) об`єктивно знали та могли довідатися про існування тих обставин, на які вони посилаються у позовній заяві, проте станом на 2013 рік представник відповідача вважає, що уповноважений Міністерством оборони орган в особі КЕВ м. Львова володів вичерпною інформацією про усі земельні ділянки, що на їх думку неправомірно передані третім особам.
Окрім цього представник відповідача зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, обґрунтування чого було викладено у відзиві на позовну заяву,
Також представник відповідача просить суд врахувати той факт, що прокурору було надано право подати письмові пояснення у справі, однак не долучати докази на підтвердження позовних вимог, строк подання яких сплив, а прокурор не заявив клопотання про його поновлення, не обгрунтував поважності причин неподання відповідних доказів у строк, визначений ЦПК України, відтак письмові пояснення необхідно оцінювати виключно з текстового змісту, а не долучених доказів.
З врахуванням наведеного представник відповідача зазначає, що фактичне доповнення позовної заяви іншими підставами, що викладені у поясненнях прокурора від 18.12.2024 року, та той факт, що Витяг з ДЗК було отримано станом на 18.12.2024 року, вважає, що наявні поважні причини для поновлення строку на подання вказаного доказу до матеріалів справи.
Прокурор Гончар Б.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити в повному обсязі.
25.07.2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача Міністерства оборони України Кравців Р.Ю., в якому просить суд розгляд справи провести без участі представника, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити повністю.
Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Білан П.В. заперечив щодо задоволення позовних вимог прокурора з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
16.12.2024 року на адресу суду надійшла заява представника третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Сус С.В., в якому просить проводити розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.
Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку письмовим доказам, зібраним у справі, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Вказані землі відносяться до військового містечка № НОМЕР_2 , де розташована Навчально-спортивна база зимових видів спорту «Тисовець».
У 2021 році на замовлення КЕВ м. Львова приватним підприємством «Кайлас-К» було проведено інвентаризацію земель Навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець».
Так, частиною 2 ст. 3 Земельного кодексу Української РСР № 2874а-07 в редакції від 14.10.1977, яка діяла на момент видачі державного акта серії Б № 040573 від 1983 року, передбачено, що земля є виключно власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю, забороняються.
Суд звертає увагу на те, що Земельний кодекс Української РСР №2874а-07 в редакціях від 12.03.1981 року та від 25.10.1988 року не передбачав таку категорію земель, як «землі оборони».
Тобто передані на користь Стрийської квартирно-експлуатаційної частини (на даний час правонаступник КЕВ м. Львова) землі перебували у державній власності.
Редакція ЗК України №561-ХІІ почала діяти з 15.03.1991 року. При цьому, відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЗК України № 561-ХІІ, відповідно до цільового призначення всі землі Української РСР поділяються, зокрема, на землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення.
Аналіз правового регулювання дозволяє суду стверджувати про те, що запровадження «земель оборони» як категорії земель було введено з прийняттям ЗК України №561-ХІІ.
За приписами частини першої статті 70 названого нормативного акта Землями для потреб оборони визнаються землі, надані для розміщення та постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил і внутрішніх військ.
Порядок надання земель для потреб оборони визначається законодавством Української РСР (частина друга статті 70 ЗК України №561-ХІІ).
На виконання цитованої норми наказом Міністра оборони України 22.12.1997 №483 затверджено Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями (далі Положення №483).
Згідно з пунктом 45 Положення № 483 передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.
За змістом 5 постанови ВР УРСР №562-ХІІ встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію ЗК України №561-ХІІ, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.
При цьому слід звернути увагу на те, що процесуальна форма передачі відповідних територій з прийняттям ЗК України №2768-ІІІ не змінилася, оскільки відповідно до частини 4 статті 77 згаданого нормативного акта в редакції від 25.10.2001 року, яка за своєю природою є бланкетною, порядок використання земель оборони встановлюється законом. У свою чергу, наведена правова норма відсилає до цитованих приписів Положення № 483.
За змістом ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» та ст. 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України. (Ст. 2.Закону України «Про використання земель оборони»).
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.
Згідно ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеногочастиною другою цієїстатті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється впорядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
26 травня 2006 року громадянин ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку на користь гр. ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюк Ю.П., зареєстрований в реєстрі за №657.
Згідно позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 31.05.2023 р. у справа № 515/1315/18: "Належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав позивачів на земельну ділянку". А відтак інвентаризація, як і усі інші матеріали, не є належним доказом, оскільки жоден з аркушів інветаризації не містить даних про земельну ділянку, належну відповідачці, не містить інформації про накладення земельних ділянок та не містить інформації, що такі земельні ділянки межують між собою. Окрім того, інвентаризаційні матеріали не можуть підміняти собою висновок земельно-технічної експертизи, а відтак не можуть свідчити про доведення факту накладення земельних ділянок.
Разом з тим, інженер-землевпорядник ОСОБА_4 не встановила того факту, що земельна ділянка відповідачки накладається на земельні ділянки позивача, а навпаки така не включила земельну ділянку Відповідачки до переліку тих земельних ділянок, що потребують узгодження меж.
Дана обставина також не була спростована представником позивача в судовому засіданні належними і допустимими доказами. Зокрема, представник позивача підтвердив відсутність земельної ділянки, належної відповідачці, у переліку тих земельних ділянок, що потребують узгодження меж, однак зазначив про можливість упущення спірної земельної ділянки інженером-землевпорядником.
В той же час суд наголошує, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Щодо посилань сторони позивача на графічні матеріали, то такі, на переконання суду, не можуть братися до уваги, оскільки з графічних матеріалів також не вбачається факту накладення спірної земельної ділянки на земельну ділянку Міністерства оборони України.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).
Аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову у повному обсязі.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд
У задоволенні позовної заяви заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону А. Гарасимчук, який діє в інтересах держави в особі її органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20, ;

Позивач: Міністерство оборони України, місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ;

Відповідачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Батуринська, 2, .

Суддя