РІШЕННЯ

Іменем України

07.05.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.,

секретаря судових засідань Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.09.2022 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 грн. на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з дня звернення до суду, а саме 16.06.2021р. А також, стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 грн. на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з дня звернення до суду, а саме 16.06.2021р. Однак, станом на 05.06.2023 року за відповідачем числиться заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 40 150, 00 грн., з яких: 20 075, 00 грн. у виконавчому провадженні № 70141105, 20 075, 00 грн. у виконавчому провадженні № 70177874, а відтак, відповідно до положень ст. 196 Сімейного кодексу України позивач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 40 150, 00 грн., враховуючи правову позицію висловлену ВП ВС в постанові від 03.04.2019р. у справі № 333/6020/16-ц. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді від 18.09.2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

19.10.2023 року представником відповідача подано письмові пояснення, в яких зазначає, що рішення суду про стягнення аліментів було ухвалене лише 13.09.2022 року, а набрало законної сили 13.10.2022 року. Тобто, до 13.10.2022 року не існувало судового рішення, згідно якого відповідач повинен був би сплачувати аліменти. Натомість, ще до постановлення рішення суду відповідач самостійно, добровільно сплачував аліменти, тільки в розмірі визначеному самим відповідачем, оскільки інших домовленостей з позивачкою або рішень суду не існувало. Не відповідність розрахунку державного виконавця та квитанцій (щодо дати проведення оплат), зумовлена тим, що всі оплати, які були проведені відповідачем після 13.10.2022 року, зараховані на погашення заборгованості, яка виникла до ухвалення рішення суду за період з 16.06.2021 року по 13.10.2022 року. Просить відмовити в задоволенні позовної заяви за безпідставністю.

30.10.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що суд не може брати до уваги здійснені відповідачем платежі у період після 05.06.2023 року, адже позовні вимоги стосуються виключно періоду з 16.06.2021 року по 05.06.2023 року.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що 13.09.2022 року Франківським районним судом м. Львова ухвалено рішення за наслідками розгляду цивільної справи № 465/4652/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Вказаним рішенням вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 грн. на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з дня звернення до суду, а саме 16.06.2021р. Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 грн. на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з дня звернення до суду, а саме 16.06.2021р.

На виконанні у Франківському відділі державної виконавчої служби м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувають виконавчі листи, видані на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 13.09.2022року (виконавчі провадження № 70177874, № 70141105).

Частиною 3 статті 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

З долучених до матеріалів справи розрахунків заборгованості по аліментах (відповідно до вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»), проведених державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчих листів № 465/4652/21 від 13.09.2022 року, заборгованість відповідача по аліментах становить 40 150, 00 грн. (20 075, 00 грн. ВП № 70141105; 20 075, 00 грн. ВП № 70177874).

У відповідності до вимог ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню.

Суд приходить до висновку, що відповідач знав про судове рішення, яким стягнуто з нього аліменти, тому заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з його вини, у зв`язку із чим позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Обізнаність відповідача підтверджується періодичними сплатами певної суми коштів в якості сплати аліментів.

Відповідачем також не доведено відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 16.06.2021 року по 05.05.2023 року та не спростовано розмір пені (неустойки), розрахованої позивачем за несплату аліментів та сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів згідно розрахунків державного виконавця.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що боржник звертався до виконавця, на виконанні якого знаходяться виконавчі листи, про перерахунок заборгованості. Окрім того, не звертався з відповідним позовом до суду чи зі скаргою на дії державного виконавця.

Щодо тверджень відповідача в частині невірності розрахунків державного виконавця, а саме зарахування оплат на погашення заборгованості, яка виникла до ухвалення рішення, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21, згідно якої при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Вказане свідчить про правильність розрахунків заборгованості по аліментах державного виконавця, а тому доводи відповідача про те, що заборгованість по аліментах виникла не з його вини, і розмір заборгованості має бути іншим, не знайшли свого підтвердження.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

У постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до статті 196 СК України пеня за прострочення сплати аліментів повинна становити не більше 100 відсотків заборгованості.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується (правова позиції Верховного Суду у постанові від 19.01. 2022 року у справі № 711/679/21).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, розмір неустойки (пені) за період з 16.06.2021 року по 05.06.2023 року розрахований відповідно до діючих норм законодавства та складає 66 120, 00 грн. Сума заборгованості по аліментах складає 40 150, 00 грн. Оскільки нарахована пеня значно перевищує розмір заборгованості по аліментах, відтак, на підставі ст. 196 СК України стягненню підлягає пеня в розмірі, що дорівнює 100% суми заборгованості, а саме 40 150, 00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів знайшли своє ствердження під час розгляду справи та підлягають до задоволення.

Враховуючи вимоги ст.ст. 133, 137 ЦПК України, слід також стягнути 2500, 00 грн. понесених судових витрат позивачем на надання правничої допомоги, понесення яких підтверджено долученими до матеріалів справи Договором про надання правової (правничої) допомоги № 11/23 від 04.07.2023 року та квитанцією до платіжної інструкції від 04.07.2023р.

На підставі п. 3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Тому, відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 549 ЦК України, ст.ст. 195, 196 Сімейного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 16.06.2021р. по 05.06.2023р., в загальній сумі 40 150, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ванівський Ю. М.