Справа № 626/2317/24
Провадження № 2/626/473/2024
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2024 року м.Красноград

Суддя Красноградського районного суду Харківської області Дудченко В.О., розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Харківського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,-

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2024 року АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Харківського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" звернувся до Красноградського районного суду Харківської області в порядку цивільного судочинства з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 542 від 07.03.2008 року в сумі 1 064 340,43 грн.

21.06.2024 року суддя Рибальченко І.Г. заявила самовідвід, вказуючи, що нею розглядалася справа №626/2540/14 за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 542 від 07.03.2008 року, та рішенням від 27.01.2015 було задоволено позовні вимоги.

21.06.2024 року вказана справа була перозподілена на суддю ОСОБА_2

25.06.2024 року суддя Дудченко В.О. заявив самовідвід, вказуючи на те, що як вбачається з самої позовної заяви та наданих до неї документів, яка надійшла до суду, предметом даного позову є стягнення заборгованості з ОСОБА_1 по кредитному договору №542 від 07.03.2008 року.

При цьому зазначає, що під його головуванням вже 23.12.2011 року винесено рішення по аналогічній справі (№2021/2-436/11) за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позовну заяву позивача було задоволено, де предметом позову був цей же самий кредитний договір №542 від 07.03.2008 року.

В подальшому, протягом 2016-2019 роках ним розглядалося ряд заяв, як позивача, так і відповідача в порядку виконання даного рішення (видача дубліката виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та інші), частина з прийнятих мною рішень, апеляційною інстанцією була скасована.

При цьому в даному позові, який надійшов до суду 19.06.2024р., позивач АТ "Державний ощадний банк України" посилається на ряд тих же самих доказів, яким ним, як суддею вже надавалася оцінка при розгляді вищезазначених справ, тобто висловлювалась думка з приводу належності та допустимості тих або інших доказів. Таким чином у нього, як у судді, сформулювалася вже певна правова думка по цим доказам, яким апеляційна інстанція надала іншу оцінку, що стало підставою для скасування деяких його вищезазначених рішень з приводу цього ж кредитного договору, що може викликати необ`єктивність чи упередженість при розгляді даної справи.

Частиною другою ст. 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Статтями 36, 37 ЦПК передбачено чіткий та виключний перелік підстав з яких може бути заявлено самовідвід, відвід судді. Як передбачено п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, підставою відводу є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з ч.1, 2, 9 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України", як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється".

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Cт. 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що "питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України".

Відповідно до вимог ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно з приписами п.2.5 "Бангалорських принципів поведінки судді" (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року), суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Відповідно до положень п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Підставою заявлення суддею самовідводу, згідно із заявою судді, є намір уникнення можливих сумнівів у сторін у неупередженості судді.

Враховуючи викладене, обставини, зазначені в заяві про самовідвід судді Дудченко В.О. свідчать про неможливість прийняття до свого провадження та розгляду справи в такому складі суду, а тому заява про самовідвід є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.36-41 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву судді Красноградського районного суду Харківської області Дудченко В.О. про самовідвід в цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Харківського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 - задовольнити.

Цивільну справу № 626/2317/24 ( провадження № 2/626/473/24 ) за позовною заявою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Харківського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 - передати для визначення головуючого по справі автоматизованою системою документообігу Красноградського районного суду Харківської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя