Справа № 487/2559/24
Провадження № 2/487/1700/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(З А О Ч Н Е)

27.06.2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Брижатої А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

20.03.2024 Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради в інтересах дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить позбавити батьківських прав відповідача стосовно її дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути аліменти у розмірі по 25% сукупного доходу, але не менше, ніж по 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття на особовий рахунок дитини.

Як на підставу позовних вимог посилалися на те, що дитина за медичними показниками була госпіталізована та залишена там матір`ю без догляду. Мати не створює належних умов для життя та розвитку дитини, зловживає алкогольними напоями та вживає наркотичні речовини. Зазначені фактори свідчать про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, що послугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 21.03.2024 справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 04.06.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

До судового засідання представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, проти заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, відзиву не подав. Про час слухання справи повідомлялася судовою повісткою, надісланою з рекомендованим повідомленням. До суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання, що дає підстави для висновку, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим.

У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

Батько дитини записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 06.03.2024.

Відповідно до повідомлення Миколаївського міського центру соціальних служб Миколаївської міської ради від 11.12.2023, 04.12.2023 спеціалістом Центру було здійснено вихід до КНП ММР «Пологового будинку №3», де ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила хлопчика. Зі слів медичного персоналу, жінка поступила до медичного закладу в стані наркотичного сп`яніння, породілля була збуджена та не сконцентрована. В подальшому, 05.12.2023 спеціалістами Центру було здійснено відвідування матері з новонародженим сином за місцем проживання та встановлено, що в будинку створено задовільні умови для проживання. Зі слів матері відповідачки стало відомо, що остання вживає наркотичні речовини близько чотирьох років. З даного приводу з ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду.

Окрім того, згідно листа КНП ММР «ЦПМСД №6» від 20.02.2024 №170/01-09, 14.02.2024 лікар педіатр АЗПСМ №7 ОСОБА_3 , з якою батьки заключили декларацію на медобслуговування дитини, відвідала сім`ю дома. Вдома була лише бабуся ОСОБА_2, яка проживає разом із сім`єю онучки. Вона повідомила, що зі слів батьків вони з дитиною пішли до лікарні на прийом до лікаря. Поскаржилася на батьків дитини, що вони часто приводять друзів, з якими щось курять, на дитину звертають мало уваги, належним чином не доглядають. При огляді квартири лікарем було встановлено, що підгузки та дитячі суміші відсутні, банка для приготування суміші брудна. В холодильнику відсутні продукти харчування. В квартирі безлад. Сусіди також скаржилися на сім`ю. Повідомили, що вони себе ведуть не адекватно, за дитиною доглядають погано. Деякі сусіди купляли дитяче харчування для хлопчика. В той же день на прийом до лікаря приходив батько з дитиною, без матері.

Згідно акту обстеження умов проживання від 14.03.2024 проведеного за адресою АДРЕСА_1 зі слів ОСОБА_2 , дитина перебуває на амбулаторному лікуванні у ОДКЛ за направленням сімейного лікаря. Встановлено, що в квартирі відсутні належні умови для проживання немовля, в оселі стійкий запах горілого. Мати має зовнішні ознаки впливу наркотичних речовин. Зафіксовано скарги від сусідів на вживання ОСОБА_2 наркотичних речовин.

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15.03.2024 №500, було відібрано дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_2 та влаштовано дитину у КНП ММР «Міська дитяча лікарня №2» для проведення медичного обстеження.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток.

Неявку в судове засідання відповідача та відсутність заперечень проти позову про позбавлення її батьківських прав, свідчить про втрату інтересу до її дитини.

Зазначені вище фактори, суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, яка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з інтересів дитини.

Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу про стягнення з відповідача аліментів на дитину, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 3 ст. 193 СК України, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

З урахуванням викладеного, та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі (25%) 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви - 20.03.2024 та до повноліття дитини, на особистий рахунок дитини.

Крім того, відповідно до вимогст.141 ЦПК України, з дотриманням положення ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1211,20 грн. грн за кожну вимогу, а всього 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,258,259,263-265,282,352,354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.03.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування на особистий рахунок ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Після набрання рішенням законної сили рішення суду надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини (ч. 6 ст. 164 Сімейного кодексу України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Шосейна, 11.

Суддя С.В. Щербина