Справа № 308/3120/15
Провадження № 22-ц/4806/603/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

26 червня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Мацунича М.В.,

суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року, ухвалене в справі за позовом Ужгородської окружної прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_1 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 про визнання недійсними та скасування рішень Ужгородської міської ради, витребування на користь територіальної громади міста Ужгорода земельних ділянок

встановив:

У березні 2015 року Ужгородська окружна прокуратура звернулася до суду із вказаним позовом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано:

1. пункт 6.9.рішення 5 сесії Ужгородської міської ради V скликання від 17.09.2010 року за № 1582 в частині надання дозволу на підготовку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в районі вул. Стефаника громадянам, серед яких ОСОБА_10 площею 0,10 га поз. 146.

пункт 2.3. рішення 6 сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 03.06.2011 року №179 в частині затвердження проекту відводу та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_10 (площею 0,0999 га);

Визнано недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки серед яких державний акт від 12.10.2011 серії ЯЛ №744704.

Витребувано на користь територіальної громади міста Ужгорода від ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером :62:002:0335, площею 0,0996 га.

Справа переглядалася в судах апеляційної та касаційної інстанції за апеляційними скаргами інших учасників по справі.

03 травня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк О.С., подав апеляційну скарну на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року. Одночасно просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду.

Перевіривши матеріали цивільної справи та заявлені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк О.С., необхідно відмовити у зв`язку з наступним.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як убачається з матеріалів справи ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2016 ОСОБА_1 та інших було залучено до участі в розгляді справі в якості співвідповідачів.

ОСОБА_1 судом надсилалися судові повісти та оскаржуване рішення суду на адресу АДРЕСА_1 .

Однак, на адресу суду поверталися поштові конверти з відміткою «за не запитом». Судом також повідомлялися сторони про розгляд справи, шляхом розміщення оголошення в пресі.

При перегляді оскаржуваного рішення в суді апеляційної та касаційної інстанції, сторін повідомлялося про час та місце розгляду справи на сайті суду.

При цьому, подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає адресу реєстрації АДРЕСА_1 . В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить переконливих доводів про те, що з 2016 року по 2024 рік йому не було відомо про розгляд справи в суді.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що в разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не є переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків апеляційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Водночас особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

ОСОБА_1 міг та повинен був припустити що в судах розглядається справа за його участі, оскільки, на його адресу надсилалися судові повістки, процесуальні документи, однак останній не вживав заходів для отримання таких. Не вжив також заходів для ознайомлення з матеріалами справи та оскарження судового рішення у встановлених законом строках та подав апеляційну скаргу із суттєвим пропуском строку, передбаченого статтею 354 ЦПК України.

Вказана процесуальна поведінка не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав скаржником і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.

Таким чином скаржником не наведено та не долучено доказів наявності поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року.

Вказана апеляційна скарга подана до Закарпатського апеляційного суду після закінчення строків, установлених законодавством, і підстави, наведені у апеляційній скарзі про поновлення строку на апеляційне оскарження, не можна визнати поважними, оскільки вони не свідчать про існування об`єктивних, непереборних перешкод у своєчасному поданні скаржником апеляційної скарги й не виправдовують значний (6-ти річний) пропуск процесуального строку на її подання.

Відтак, колегія суддів враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана більше як через рік з моменту складення повного тексту судового рішення, та у зв`язку з відсутністю передбачених ч. 2 ст. 358 ЦПК України підстав для поновлення строку, у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою слід відмовити.

Зважуючи на викладене та керуючись статтями 185, 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2018 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 26 червня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: