Справа № 638/4997/24
Провадження № 2/638/3518/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретарів Поддубкіної А.В.,

за участю

представника позивача: Бабій Л.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

15.03.2024 позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що 05.06.2015 між нею та відповідачем укладено шлюб, 23.02.2024 не. Подано позов про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю. У зв`язку з військовою агресією та веденням воєнного стану, вона як матір, дуже боїться за психологічний стан дитини, оскільки ситуація в Україні є досить складна. Позивач бажає та має можливість здійснити виїзд за кордон, з метою забезпечити дитині спокійне та безпечне середовище, до стабілізації ситуації в Україні. Відповідач спілкування з дитиною не підтримує, не цікавиться нею, коштів на її утримання не надає. На прохання позивача надати відповідний нотаріальний дозвіл або не відповідає, або відповідає відмовою, яка не обґрунтовується жодним логічним фактом. Така поведінка відповідача суперечить інтересам дитини. Інтересам дитини відповідатиме саме тимчасове її перебування за межами України у безпечній обстановці. 04.03.2024 на адресу відповідача було направлено листа, в якому позивач просила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак ОСОБА_3 не надано дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі матері. У зв`язку з чим позивач просить надати ОСОБА_2 без згоди батька ОСОБА_3 оформити документи для тимчасового виїзду за межі України та надати тимчасовий виїзд, без згоди батька, до країн Європейського Союзу, а саме Австралії, австрійської Республіки, Республіки Болгарія, Республіки Бельгії, Республіки Франції, Республіки Фінляндії, Швеції, Словенії, Словаччини, Естонії, Нідерландів, Республіки Польщі, Італії, Данії, Греції, Латвії, Лини, Чехії, Федеративної Республіки Німеччини, Румунії, Республіки Угорщина, Республіки Хорватії, Кіпру, а також Республіки Молдова, Великої Британії, Арабської Республіки Єгипет, Туреччини, Чорногорії, Канади, Сполучених Штатів Америки, малолітньої доньки ОСОБА_5 ..

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2024 вказану справу передано в провадженні суддя Семіряд І.В.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом, 18.03.2024, направлено запит до Реєстру територіальної громади міста Харкова. З відповіді від 18.03.2024 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

19.03.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито загальне провадження у справі, призначено судове засідання.

10.04.2024 електронної поштою представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Здебськю О.П. подано відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач у в повному обсязі не визнає позов. Позивачем порушено питання про виїзд дитини за кордон без дозволу батька у невизначене коло країн, без визначення початку та закінчення періоду перебування у них, що не свідчить про одноразовий виїзд. Окрім того, можливість безперешкодного перетину кордону дитиною у випадку наявності загрози життю врегульована на законодавчому рівні, і на думку відповідача, не потребує окремого вирішення у ситуації щодо їх спільної з позивачем дитини. У 2022 році відповідачем, додатково, не зважаючи на чинне законодавство, надав нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини у супроводі матері. Позивач з донькою 01.03.2022 перетнула кордон та отримала тимчасовий захист у Німеччині. Наразі, за інформацією, якою володіє відповідач позивач з донькою перебувають за кордоном, який безперешкодно перетинали неодноразово. У квітні 2023 позивач з донькою приїздили до України на відпочинок у Буковелі , де у період з 11.04.2023 по 13.04.2023, відповідач мав єдину можливість поспілкуватись та провести деякий час з дитиною. За час відсутності дружини та доньки в Україні відносини між ними, як подружжям, погіршились, позивач стала чинити перешкоди йому, як батьку, у спілкуванні з дитиною. Відповідач позбавлений можливості спілкуватись з донькою внаслідок її виїзду за межі України. Останній раз, коли відповідач мав можливість перерахувати кошти на рахунок позивача для доньки, був у березні 2022. Відповідач неодноразово просив дружину не перешкоджати у спілкуванні з дитиною. Відповідач також звертає увагу, що дозвіл на виїзд за відсутності згоди одного з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку та закінчення. Відповідач також вказує, що при нормальному спілкуванні він жодного разу не перешкоджав і не заперечував проти виїзду дитини. У зв`язку з чим представник відповідача просила відмовити у задоволені позову.

14.05.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду.

16.05.2024 представником відповідача подано клопотання про долучення до справи відповіді Державної прикордонної служби України відносно перетину кордону неповнолітньої ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, уповноважив адвоката Бабій Л.В. представляти її інтереси.

Представник позивача ОСОБА_7 - Бабій Л.В. у судовому засіданні підтримала позов, просила задовольнити, зазначила, що дитина фактично мешкає з матір`ю у Німеччині, про що відомо позивачу, та має можливість подорожувати з метою відпочинку, розширення кругозору, навчання, оздоровлення тощо. Аде деякі держави при отриманні візи або при перетені кордону вимагають надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Після початку повномасштабного вторгнення відповідач підтримував стосунки з родиною, але з часом самоусунувся не лише від виконання батьківських обов`язків, а і від спілкування з дитиною. Позовна вимога про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд на строк до 16 років, пов`язано з тим, що позивач не має фінансової змоги кожного року подавати позов, відсутність дозволу унеможливлює планування таких поїздок. Позивач у відзиві суперечить сам собі, стверджує, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, а потім зазначає, що мав з дитиною відпочинок, стверджує, що надав кошти на утримання дитини, а зараз не може, хоча банківський рахунок позивача не змінився, засоби зв`язку позивача та дитини не змінились. Матір з дитиною проживають у Німеччині та позивач самостійно несе всі витрати на дитину. Позивач має фінансову можливість відвідати своїх знайомих у Австралії та відпочити там, у зв`язку з чим потрібен дозвіл батька на виїзд дитини. Просила задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник Здеська О.П. у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, просили відмовити у задоволені позову.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2015, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №614.

23.02.2024 ОСОБА_2 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Як вбачається, з сайту Судова влада, 16.05.2024 справу про розірвання шлюбу розглянуто, позовну заяву задоволено, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1822.

Як вказує позивач - відповідач ОСОБА_3 не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною третьою статті 313 ЦК України визначено, фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04.07.2018 у справі № 712/10623/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2021 у справі № 359/1506/21 (провадження № 61-17756св21) зазначено, що: «Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові з огляду на те, що неповнолітня ОСОБА_3 як на момент звернення до суду із цим позовом, так і на час розгляду судами справи фактично постійно перебуває за кордоном, а саме в Словацькій Республіці, де проживає разом із матір`ю. Оскільки дитина перебуває за межами України, то вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України».

Як встановлено у судовому засіданні, підтверджено представником позивача та зазначено у письмових поясненнях, на теперішній час ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_5 перебувають за межами України - у Німеччині. Більш того, на момент звернення позивача з зазначеним позовом до суду як вона так і їх спільна з відповідачем дитина також перебували у Німеччині.

З наданої представником відповідача довідки Державної прикордонної служби вбачається, що ОСОБА_9 у супроводі матері перетинає кордон України, так ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 перетнула кордон України на в`їзд, а 14.04.2023 - на виїзд. Вказаною довідкою підтверджено, що ОСОБА_9 безперешкодно перетинає кордон України як на в`їзд так і на виїзд.

Окрім того, з відзиву вбачається, що позивач з дитиною у квітні 2023 приїздили до України на відпочинок у Буковелі . Вказані твердження не спростовані позивачем.

Також, суд вважає необхідним звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 643/1090/17, наголосив, що не зазначення позивачем конкретної адреси місця перебування дитини та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України виключає можливість встановити обов`язкові обставини, а саме: чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов`язків батьків відносно виховання дитини.

Отже, суд приходить до висновку, що питання щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України.

Окрім того, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який дії до теперішнього часу.

Згідно із чинним правовим регулюванням, а саме положеннями абзацу тринадцятого пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами та доповненнями) - виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Отже, права дитини не порушені. Посилання позивача, що відповідач не займається вихованням дитини, не спілкується не надає матеріальної допомоги так і посилання відповідача, що позивач здійснює перешкоди у спілкуванні з дитиною, не можуть бути прийняти судом до уваги при вирішенні вказаного спору, оскільки стосуються інших правовідносин, у разі необхідності сторони не позбавлені можливості звернутись як до суду так і до органу опіки та піклування для захисту сімейних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 3,21,36,57,60,74 СК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - відмовити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.06.2024.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Суддя: І.В. Семіряд