Провадження № 2/742/39/24
Єдиний унікальний № 742/3087/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Ільченка О.І., за участю секретаря судового засідання Голушко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представниця позивачки - адвокатка Зарічна Вікторія Сергіївна, до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокаткою Зарічною Л.А. було подано до суду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля марки ВАЗ-21093, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя. В рахунок поділу даного майна між сторонами стягнути із відповідача на користь позивача грошові кошти, що становлять 1/2 частину вартості автомобіля, житлового будинку та земельної ділянки, залишивши їх у власності ОСОБА_2 , припинивши за ОСОБА_1 право власності на дане майно. А також стягнути з відповідача на користь позивача понесені по справі судові витрати: по сплаті судового збору, витрат на правову допомогу, витрат на оплату проведених експертиз по справі.

Позов мотивований тим, що з 06.10.2001 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.05.2023. За час перебування у шлюбі за спільні сумісні кошти сторонами у справі було придбано будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрували на ОСОБА_2 . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0099, площею 2500 кв.м.

Крім того, в період шлюбу, 08.11.2009 за спільні сумісні кошти подружжя, був придбаний автомобіль ВАЗ-21093, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який також було зареєстровано на відповідача.

На даний час вказаний автомобіль разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу знаходиться у ОСОБА_2 , який не погоджується добровільно сплатити позивачці грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, а також не погоджується сплатити грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на будинок та земельну ділянку, тому остання змушена була звернутися до суду з відповідним позовом.

28.07.2023 до суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , згідно з яким він визнав позовні вимоги в частині стягнення частини вартості житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та не заперечував щодо стягнення частини вартості автомобіля, відповідно до висновку експерта. Стосовно земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 зазначив, що вона була набута ним 27.11.2013 внаслідок її приватизації, тобто є особистою приватною власністю, а тому не підлягає поділу між подружжям.

У судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, проте позивачка подала до суду заяву, згідно з якою просила провести розгляд справи у її відсутності та уточнила позовні вимоги, а саме: просила стягнути з відповідача на користь позивачки в рахунок поділу об`єктів спільної сумісної власності, грошові кошти в розмірі 37760,00 гривень, що становить частину вартості автомобіля марки ВАЗ-21093, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 34417,00 гривень, що становить частину вартості житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та 73099,40 гривень, що становить частину вартості земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а всього 145276,40 гривень.

Відповідач у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.05.2023 вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований 06.10.2001, а 30.05.2023 - розірваний (а.п.7).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 05.08.2009, ОСОБА_2 купив будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.8), що підтверджується також копією витягу з Державного реєстру правочинів №7578805 від 05.08.2009 та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23687646 від 27.08.2009 (а.п.9).

Наявність спірного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується також копією технічного паспорта (а.п.10-12).

Відповідно до копії звіту про незалежну оцінку майна, вартість житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 68834,00 грн (а.п.22).

Згідно з копією свідоцтва про право власності від 28.11.2013, ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0099, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.14), що підтверджується також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13559193 від 28.11.2013 (а.п.15).

Відповідно до копії довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, оціночна вартість земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 146198,79 грн (а.п.23-24).

08.11.2009 на підставі біржового договору (угоди) ОСОБА_2 отримав у власність автомобіль ВАЗ-21093, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.п.19).

Згідно з висновком експерта від 09.02.2024, середня ринкова ціна автомобіля ВАЗ-21093, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , становить 75520,00 грн (а.п.68-71).

Відповідно до копії квитанції, позивачкою було сплачено кошти за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1800,00 грн (а.п.83).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 та 3 ст.355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статті 60, 61 Сімейного кодексу України).

Правова конструкція статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

За змістом статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Стосовно доводів відповідача, що земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була набута ним 27.11.2013 внаслідок її приватизації, тобто є особистою приватною власністю, а тому не підлягає поділу між подружжям, суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (провадження № 14-458цс18).

Аналогічні висновки щодо переходу права власності на земельну ділянку до особи у разі набуття у власність житлового будинку містяться в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18), від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17 (провадження № 61-35533св18), від 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19 (провадження № 61-19224св19), від 16 листопада 2022 року у справі № 127/11015/21 (провадження № 61-4122св22).

Правовий аналіз наведених вище норм Сімейного та Цивільного кодексів України дає підстави для висновку про те, що автомобіль марки ВАЗ-21093, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , житловий будинок та земельна ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які були придбані подружжям ОСОБА_3 за спільні кошти та у період шлюбу, беззаперечно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і визначення у ньому частки кожного з них є цілком можливим це по частині за кожним.

Тож, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до єдино можливого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що позивачка в позовній заяві зазначала орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, а саме: усна консультація з вивченням документів 1000,00 грн, підготовка та складання позовної заяви 6000,00 грн, участь та представництво інтересів замовника у Прилуцькому міськрайонному суді Чернігівської області 3000,00 грн, що є обгрунтованим та цілком співмірним складності справи, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, сплачений нею на користь держави судовий збір у розмірі 2578,45 грн за подання позову та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1800,00 грн, а всього 14378,45 грн.

На підставі наведеного та ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.15, 319, 321, 325, 328, 331, 355, 368, 372 ЦК України, ст.57, 60, 61, 63, 69, 70 СК України, керуючись ст.2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ), представниця позивачки - адвокатка Зарічна Вікторія Сергіївна (РНОКПП НОМЕР_4 , юридична адреса: АДРЕСА_4 ), до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна - задовольнити.

Визнати автомобіль марки ВАЗ-21093, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , в рахунок поділу об`єктів спільної сумісної власності, грошові кошти в розмірі 37760,00 гривень, що становить частину вартості автомобіля марки ВАЗ-21093, 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 34417,00 гривень, що становить частину вартості житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та 73099,40 гривень, що становить частину вартості земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а всього 145276 (сто сорок п`ять тисяч двісті сімдесят шість) гривень 40 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір, сплачений при подачі позову, в розмірі 2578,45 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1800,00 гривень, а всього 14378 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят вісім) гривень 45 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 08.05.2024.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО