КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Єдиний унікальний номер справи № 750/9834/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг», третя особа: ОСОБА_2 про витребування майна з чужого володіння,

В с т а н о в и в :

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач 13 жовтня 2020 року за власні кошти придбав автомобіль марки РЕUGЕОТ, моделі 508, 2020 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 17 лютого 2022 року видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_3 транспортувати належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортний засіб серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 3243 від 24 жовтня 2020 року за кордон. Даною довіреністю визначені вичерпні повноваження, але без права змінювати власника автомобіля у будь який спосіб.

Після припинення активної фази бойових дій на території м. Чернігова позивачу стало відомо що з його власності вибув автомобіль.

Позивач зазначав, що він не видавав довіреність на ім`я ОСОБА_2 так як на момент ніби-то її посвідчення він перебував за межами території України.

Отримавши достатньо підтверджуючих документів щодо шахрайських дій ОСОБА_2 до правоохоронних органів було скеровано заяву (повідомлення) про вчинення злочину проти майна ОСОБА_1 щодо незаконного заволодіння його транспортним засобом.

В Єдиному реєстрі досудових розслідувань 09 березня 2023 року була зареєстрована заява ОСОБА_1 та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадження №0000071.

В межах кримінального провадження було встановлено місце знаходження автомобіля та накладено арешт.

Крім того, в межах зазначеного кримінального провадження було встановлено, що за договором купівлі-продажу від 07 березня 2023 року спірний транспортний засіб був придбаний відповідачем. Відповідач є добросовісним набувачем.

Таким чином, оскільки автомобіль вибув з власності позивача поза його волею, для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд витребувати у ТОВ «Авентус Лізинг» на користь ОСОБА_1 належний йому автомобіль РЕUGЕОТ, моделі 508, 2020 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) №НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2023 року справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 рокупозов задоволено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач ТОВ «Авентус Лізинг» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд ТОВ «Авентус Лізинг» придбало вказаний транспортний засіб за ринковою ціною, не знало та не повинно було знати, що зазначене майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частина першої статті 96-2 Кримінального кодексу України, оскільки у законній спосіб та встановленому законом порядку зареєструвало право власності на нього у Територіальному сервісному центрі №8043, а тому відсутні будь-які підстави вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам наявних у матеріалах справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. Стверджує, що суд не надав належну оцінку його доводам і поясненням.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 у встановлений судом строк не скористалася.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Замура Л.П.та представник відповідача ТОВ «Авентус Лізинг» - адвокат Лисенко Д.В. взяли участь у судовому засіданні

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ТОВ «ІЛТА» та ОСОБА_1 від 13 жовтня 2020 року, останній придбав автомобіль РЕUGЕОТ, моделі 508, 2020 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 .

Вказаний автомобіль 24 жовтня 2020 року було зареєстровано за позивачем за реєстраційним номером НОМЕР_6 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Мороз Т.В. 17 лютого 2022 року була посвідчена довіреність ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 щодо транспортування зазначеного вище автомобіля.

Вказана довіреність не надавала повноважень ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчуження автомобіля.

Довіреність зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №87, виготовлена на бланку НРР399262.

ОСОБА_1 виїхав за межі території України 03 липня 2022 року та до моменту розгляду справи на територію України не повертався. Виїзд ОСОБА_1 за межі України підтверджується відповіддю державної прикордонної служби України від 07 березня 2023 року.

На підставі договору купівлі-продажу №7441/2022/3319978 транспортного засобу від 08 серпня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 , який діє на підставі доручення, ОСОБА_4 , як покупець набула право власності на автомобіль РЕUGЕОТ, моделі 508, 2020 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 вартістю 31 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 відчужив вказаний автомобіль на підставі Довіреності, виданої від імені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрована в реєстрі за №103.

Однак суду не було надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 дійсно підписав вказану довіреність.

Крім того, право власності на вказаний автомобіль набув відповідач ТОВ «Авентус Лізинг» на підставі Договору купівлі-продажу від 07 березня 2023 року, укладеного з ОСОБА_4 .

Після реєстрації права власності на вказаний автомобіль за ТОВ «Авентус Лізинг» спірний автомобіль мав реєстраційний номер НОМЕР_7 .

Чернігівське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області 08 березня 2023 року за заявою ОСОБА_1 розпочало кримінальне провадження №0000071 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України щодо незаконного заволодіння 28 серпня 2022 року транспортним засобом ОСОБА_1 - автомобілем РЕUGЕОТ, моделі 508, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 .

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 15 червня 2023 року (справа №750/8597/23) клопотання слідчого СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області Кравченка Б.С. про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000071 від 09 березня 2023 року, задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене за результатами огляду місця події від 09 червня 2023 року майно, а саме:

- транспортний засіб - автомобіль марки «PEUGEOT», моделі 508, реєстраційний номер НОМЕР_7 , номер шасі НОМЕР_1 ;

- ключі до транспортного засобу - автомобіля марки «PEUGEOT», моделі 508, реєстраційний номер НОМЕР_7 , номер шасі НОМЕР_1 ;

- свідоцтво серії НОМЕР_8 про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «PEUGEOT», моделі 508, реєстраційний номер НОМЕР_7 , номер шасі НОМЕР_1 .

Заборонено ТОВ «Авентус лізинг» та будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним майном.

Слідчому СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області Кравченку Б.С. забезпечити зберігання арештованого майна.

Ухвала набрала законної сили та на момент розгляду даної справи арешт не скасовано.

Крім того, в межах зазначеного кримінального провадження на підставі постанови слідчого Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз була проведена почеркознавча експертиза та висновком експерта від 13 жовтня 2023 року встановлено, що підпис та рукописний текст « ОСОБА_1 » в Довіреності №НРР399262 від 05 серпня 2022 року на 1 аркуші (зареєстрована в реєстрі за №103 та посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_5) виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Стаття 388 ЦК України визначає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, судом встановлено, що автомобіль вибув із володіння ОСОБА_1 не з його волі та відчужений особою, яка не мала права вчиняти такі дії про що відповідач не знав та не міг знати.

У постанові від 08 листопада 2023 року (справа №206/4841/20) Верховний Суд зробив висновок, що позивач із дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, і тим більше документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, із тих мотивів, що договір, рішення органу влади, певний документ, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними, або що позивач їх не оскаржив (від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99-100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 71, 76), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункти 55-57), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (пункти 120-121, 123-124), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункти 101, 103), від 5 жовтня 2021 року у справі № 910/18647/19 (пункти 9.32-9.33, 9.38), від 9 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (пункти 86-87), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153-154, 167-168), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункти 39, 42-44, 50), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункти 5.27, 5.36, 5.44, 5.46, 5.69, 6.5), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункти 9.65-9.66), від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 (пункт 9.47)).

Таким чином для витребування майна закон не вимагає визнавати недійсними договори про продаж автомобіля, а також визнавати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля кінцевому набувачеві.

Придбавши автомобіль у такої особи, ТОВ «Авентус Лізинг» як її покупець теж не набув право власності на нього. Зареєструвавши це право за собою, він став її володільцем, а право володіння разом із правами користування та розпорядження автомобілем надалі належать позивачу як його власнику. Йдучи на ризик із придбанням майна в особи, яка зареєструвала своє право власності на нього, але за законом не могла таке право набути, кінцевий набувач несе ризик настання негативних наслідків придбання автомобіля у її незаконного володільця.

З огляду на вказане за обставин цієї справи витребування з володіння ТОВ «Авентус Лізинг» автомобіля на користь позивача як власника є пропорційним меті захисту права приватної власності останнього.

За нормою частини 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем надано достатньо доказів, щоб дійти висновку, що транспортний засіб, який поза волею ОСОБА_1 вибув із його власності, підлягає витребуванню у ТОВ «Авентус Лізинг» на його користь, з метою відновлення порушених прав позивача, як законного власника транспортного засобу.

Жодних доказів на спростування доводів позивача відповідачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги відповідача, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням передчасності позовних вимог, обґрунтовано відмовлено у їх задоволенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг»залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова