КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/3670/24
Київський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «НАШ ДОМ»
про стягнення заборгованості,
В обґрунтування позову, позивач посилається на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань зі сплати внесків та платежів до ТОВ «ФІРМА «НАШ ДОМ», як власника квартири АДРЕСА_2 , яка перебуває на балансі та обслуговується Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «НАШ ДОМ».
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2024 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі.
У судове засідання призначене на 25.06.2024 року представник позивача не з`явився, однак 17.06.2024 року надав до суду заяву про розгляд справу за його відсутності, а також зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач - ОСОБА_1 у судове засідання призначене на 25.06.2024 року також не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У відповідності до відповіді з відповідного відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області та встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою по місту Одесі та Одеській області не значиться.
За наслідком викладеного, повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання здійснювалось шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого, відповідач у відповідності до приписів ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином.
Отже, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, однак про причини неявки суд не повідомила, як і не надала відзив на позовну заяву.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню частково, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №365441301 від 12.02.2024 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Згідно з відомостей, зазначених у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «ФІРМА «НАШ ДОМ» є комплексне обслуговування об`єктів, що передбачає діяльність з надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до Акту приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 (будівельний) від 10.11.2014 року, активи житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення, двохповерховим торгівельним центром та підземним паркінгом (секції №№ 1,2,3) було передано на баланс ТОВ «ФІРМА «НАШ ДОМ».
На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що вказаний житловий будинок АДРЕСА_5 , в якому розташована власність відповідача, перебуває на балансі ТОВ «ФІРМА «НАШ ДОМ».
З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2014 року між ТОВ «ФІРМА «НАШ ДОМ» та ОСОБА_1 , як власником квартири АДРЕСА_3 , було укладено наступні договори:
- договір №1/107 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, за умовами якого ТОВ «ФІРМА «НАШ ДОМ», як виконавець, забезпечує надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а також ремонт приладдя і обладнання, яке використовується для обслуговування потреб споживача, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а споживач в свою чергу зокрема прйимає зобов`язання зі своєчасної оплати таких полуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим Договором;
- договір №1/107 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, за умовами якого ТОВ «ФІРМА «НАШ ДОМ», як виконавець, забезпечує надання споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з водовідведення через внутрішньо будинкові мережі опалення холодного та гарячого водопостачання і водовідведення, а ОСОБА_1 , як споживач, зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги у строки і на умовах, що передбачені цим Договором;
- договір №1/107 про користування електричною енергією, за умовами якого ТОВ «ФІРМА «НАШ ДОМ» забезпечує надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідності до потужності 10 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим договором.
Крім того, з вищеперерахованих договорів вбачається узгодження сторонами розміру тарифів, які підлягають застосуванню під час надання послуг за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється включно на договірних засадах.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону, договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.
На власника покладено тягар утримання майна (ст. 322 ЦК України).
Статтею 152 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи викладене, судом встановлено, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, за адресою: АДРЕСА_1 , які надаються ТОВ «ФІРМА «НАШ ДОМ».
Жодних доказів на підтвердження надання послуг у неналежній якості, невірного нарахування чи відсутності вказаної заборгованості, відповідачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України до суду не надано.
Слід зазначити, що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
За наслідком вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а у відповідача внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків зі сплати житлово-комунальних послуг виникла заявлена до стягнення заборгованість, яка є обгрунтованою.
За змістом ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону, відповідачкою несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувались кошти за надані житлово-комунальні послуги, а також проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають у відшкодування витрат зі сплати останнім судового збору 3028,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-282, 352-354 ЦПК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено - 25.06.2024 року.

Головуючий КалініченкоЛ.В.