Справа № 229/5492/24
Провадження № 2/229/1867/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 р. м. Дружківка, Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Худіної О.О.,

за участю секретаря судового засідання Шипілової Г.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 9 жовтня 2010 року, у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 284, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 ), було укладено шлюб.

28 червня 2023 року, у зв`язку з укладенням шлюбу, прізвище позивача з « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_6 ». Під час шлюбу з ОСОБА_3 у сторін народилась дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видано 12 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, батьком якої записано Відповідача, а матір`ю - Позивача.

Спільне життя між сторонами не склалося у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння. Відповідача донька не цікавила. Він не приділяв їй жодної уваги. Тому весь клопіт по догляду за донькою ліг на мене особисто. На цьому підґрунті між нами постійно відбувались сварки. Сімейне життя було досить складним. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 червня 2020 року, справа № 229/1327/20, провадження № 2/229/916/2020, яке набрало чинності 16 липня 2020 року, шлюб, зареєстрований між Відповідачем та мною розірвано.

Дружківським міським судом Донецької області 12 травня 2020 року, справа № 229/1586/20, провадження № 2-н/229/271/2020, за заявою позивача, видано судовий наказ про стягнення аліментів на дитину, який набрав законної сили 12 травня 2020 року. За змістом судового наказу: стягувати щомісячно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКІ НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_3 аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дня подачі заяви тобто з 06 квітня 2020року, і до досягнення дитиною повноліття.

Після припинення сімейних відносин між подружжям, донька залишилась мешкати разом з позивачкою. Позивачка не створювала перешкод у спілкуванні Відповідача з донькою. Відповідач ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Це, зокрема, виявилося у тому, що він жодної допомоги у вихованні доньки та її матеріальному утриманні надавати не бажає, у житті дитини участі не приймає. До теперішнього часу позивачка вимушена сама займатися вихованням доньки, її розвитком, навчанням, й повним матеріальним утриманням. Всі ці роки вона особисто зверталась за наданням медичної допомоги доньці, коли вона хворіла. Сама організовувала літній відпочинок для її оздоровлення. Відповідач долею доньки не інтересується. Жодного разу він не виявив бажання прийти та відвідати дитину, запитати що до стану її здоров`я, допомогти матеріально її утримувати, купувати ліки, речі, або продукти харчування, оплачувати відвідування донькою дитячих закладів, додаткових занять, або літнього відпочинку. Вікторія ніколи не питає про свого батька. Для неї він чужа людина. Відповідач самоусунувся від здійснення заходів щодо забезпечення безпеки доньки під час військової агресії Російської Федерації проти України.

У зв`язку з цим, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , відносно його доньки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 28 серпня 2024 року відкрито провадження по цивільній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 30 вересня 2024 року підготовче судове засідання було відкладено.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, заяв та клопотань не надходило.

Представник Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, в матеріалах справи є заява про розгляд справи без його участі.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецької області ОСОБА_7 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками дитини зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .(а.с.10)

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 червня 2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було розірвано.(а.с.14)

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецької області, після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на ОСОБА_6 .(а.с.9)

Як вбачається з матеріалів справи Дружківським міським судом Донецької області 12 травня 2020 року, справа № 229/1586/20, провадження № 2-н/229/271/2020, за заявою позивача, видано судовий наказ про стягнення аліментів на дитину, який набрав законної сили 12 травня 2020 року. За змістом судового наказу: стягувати щомісячно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКІ НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_3 аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дня подачі заяви тобто з 06 квітня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно АСВП № НОМЕР_7 станом на 12.08.2024, відповідач ОСОБА_3 має заборгованість у сумі 77 858.65 грн.(а.с.17)

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 по відношенню до доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , то висновок складено на підставі ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 28 серпня 2024 р. про відкриття провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , третя особа - орган опіки та піклування Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав, наданих документів, акту обстеження умов проживання дитини, бесіди із зацікавленими особами та рішення комісії з питань захисту прав дитини.

У серпні 2024 р. громадянка ОСОБА_11 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_9 про позбавлення батьківських прав по відношенню до дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У своєму позові ОСОБА_12 зазначила, що відповідач з донькою не спілкується, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає. З метою перевірки зазначеної інформації службою у справах дітей Дружківської міської ради проведено роботу, в результаті чого з`ясовано наступне.

Громадяни ОСОБА_11 ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_9 , з 09 жовтня 2010 р. перебували у шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 червня 2020 р. (справа № 229/1327/20, провадження № 2/229/916/2020) шлюб між подружжям було розірвано. Цим же рішенням суду місце проживання малолітньої ОСОБА_13 було визначено з матір`ю.

ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , за адресою реєстрації на теперішній час не проживають. 3 28 червня 2023 р. жінка перебуває у шлюбі з ОСОБА_14 , разом вони виховують доньку позивачки ОСОБА_15 . Родина на сьогоднішній день проживає у будинку, який належить матері позивачки ОСОБА_16 Славгородської, за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем свого проживання пара створила умови, які відповідають потребам дитини, що підтверджено актом обстеження умов проживання від 16 вересня 2024 р.

Малолітня ОСОБА_17 є ученицею 4-А класу Дружківської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 17 Дружківської міської ради Донецької області, що підтверджено відповідною довідкою від 12 вересня 2024 р. № 793. Раніше дівчинка відвідувала заклад загальної середньої освіти гімназію № 2 Дружківської міської ради Донецької області. До матеріалів справи додана характеристика на дитину, складена класним керівником ОСОБА_18 та засвідчена підписом директорки закладу ОСОБА_19 . За місцем навчання дівчинка характеризується як старанна, здібна та відповідальна учениця. При цьому класний керівник зазначає, що вихованням ОСОБА_15 займається її мати, яка цікавилась навчанням доньки та регулярно підтримувала контакт з класним керівником.

Щодо батька класним керівником зазначено, що він ніколи не підтримував контакту зі школою. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . З метою перевірки умов проживання відповідача, з`ясування його думки щодо заявленого позову 13 вересня 2024 р. дана адреса була відвідана спеціалістами служби у справах дітей Дружківської міської ради. Позивач за адресою реєстрації виявлений не був, отримати будь-яку інформацію щодо його місця перебування від сусідів також не вдалося. Засоби зв`язку з відповідачем на той час спеціалістам служби були невідомі.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Серед матеріалів справи наявний лист Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12 серпня 2024 р. № 47740/3812/23/2024, у якому зазначено, що згідно судового наказу № 2-н/229/271/2020 про стягнення аліментів у розмірі 14 частини доходу з ОСОБА_3 , виданого Дружківським міським судом Донецької області 12 травня 2020 р., станом на 12 серпня 2024 р. розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів складав 77858,65 грн.

Питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до доньки ОСОБА_7 двічі виносилось на розгляд комісії з питань захисту прав дитини. Перше засідання, яке відбулось 20 вересня 2024 р., було проведене за участю позивачки. ОСОБА_20 наполягала на заявленому позові, повідомила, що до початку військової агресії Російської Федерації відповідач інколи відвідував доньку, офіційно аліменти не сплачував, однак періодично передавав кошти для дитини. У 2022 році відповідач поїхав з країни, підтримувати доньку матеріально припинив, у свою чергу позивачка припинила будь-яке спілкування з ним. На прохання членів комісії ОСОБА_1 надала номер телефону для зв`язку з відповідачем. Було прийняте рішення відкласти розгляд питання, взяти додатковий час для з`ясування думки відповідача.

23 вересня 2024 р. відповідачу телефоном було повідомлено про те, що у Дружківському міському суді розглядається цивільна справа про позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_15 , та було запропоновано узяти участь у засіданні комісії з питань захисту прав дитини в онлайн-режимі. 14 жовтня 2024 р. на черговому засіданні комісії відповідач вийшов на зв`язок і пояснив, що на теперішній час проживає в Казахстані, у зв`язку з чим не має можливості належним чином виконувати обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Також чоловік повідомив, що рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради від 21 жовтня 2020 р. № 528 було визначено спосіб його участі у вихованні доньки, оскільки вже з того часу існували перешкоди з боку колишньої дружини у спілкуванні з донькою. ОСОБА_21 запевнив, що до початку бойових дій на території України спілкувався з донькою частіше, бачився з нею. При цьому на питання: «Коли Ви востаннє телефонували дитині?» відповів, що дзвонив доньці влітку цього року.

Прийнявши до уваги позицію сторін, вивчивши матеріали справи, члени комісії прийшли до висновку, що ані позивач, ані відповідач не надали переконливих доказів на підтвердження своєї позиції. Було прийняте рішення питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 на розсуд суду, підготувати та направити до Дружківського міського суду Донецької області відповідний висновок.

Орган опіки та піклування Дружківської міської ради вважає доцільним залишити вирішення питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на розсуд суду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розвиту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції).

Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими:

Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

Згідно з наданими позивачем доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан їх здоров`я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , відносно його доньки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини.

Згідно ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1 211,20 грн. відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Дружківської міської ради в особі Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , відносно його доньки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 1 211 грн. (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Роз`яснити відповідачу у справі зміст статті 169 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 23 грудня 2024 року.

Суддя О.О. Худіна