ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8957/24 Справа № 195/2005/23 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року та ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2024 року про прийняття до розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення та на додаткове рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року в цивільній справі номер 195/2005/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до Томаківського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її донька, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Томаківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 31 серпня 2013 року, актовий запис №65.

Причиною смерті зазначено дилятаційну кардіоміопатію, ускладнення: серцевосудинна недостатність. Проте, донька ніколи не скаржилась на стан здоров`я, була молодою здоровою жінкою. Відповідач проживав з нею спочатку без реєстрації шлюбу.

За період їхнього спільного проживання він змусив її піти з роботи, народжувати дітей забороняв, погрожуючи їй, що тоді кине її, пригнічував як міг, прикладав руки. Змусив її зареєструвати шлюб, але залишити своє прізвище. Після реєстрації шлюбу змушував її вживати алкоголь, інколи це призводило до тяжких наслідків.

На думку позивачки, відповідач ухилився від надання допомоги спадкодавцеві, яка її потребувала за два дні до смерті. Про це зазначено у висновку судового медичного експерта. Позивачка вважає дії відповідача умисними, бездіяльними, спрямованими на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Проте що, начебто, дочка на протязі двох діб до смерті погано себе почувала, була неодноразова блювота, їй відповідач не повідомляв, як і не повідомив, що вона померла. Про її смерть вона дізналася від сторонніх людей. Швидку допомогу відповідач за останні дві доби не викликав, а блювоту лікував корвалолом, як зазначено в акті судово-медичного дослідження з його слів.

Зламані ребра та переломи хрящових частин ребер, як пояснює судовий медичний експерт, можливо при наданні первинної «допомоги» відповідачем.

Позивачка вважає наведені факти, є належним та допустимим доказом, який свідчить про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилився від обов`язку щодо її надання.

Позивачка просила суд усунути ОСОБА_2 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування після смерті ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2024 року прийнято до розгляду заяву представника відповідача адвоката Зарвій Р.Л. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №195/2005/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування.

Додатковим рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Із вказаними судовими рішеннями не погодилась позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційні скарги, просила апеляційний суд скасувати рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.06.2024 року, ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.24 року та додаткове рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15.07.2024 року у справі №195/2005/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судові рішення суду першої інстанції є необґрунтованими та незаконними, винесеними з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням фактичних обставин у справі.

Суд першої інстанції не дав належну оцінку доказу у справі, а саме запису анестезіолога Томаківської районної лікарні, що міститься у Акті судово-медичного дослідження №152, який, на думку позивачки, свідчить про можливе вчинення відповідачем кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, а саме залишення у небезпеці.

Також, суд проігнорував невідповідність у показаннях відповідача у процесі допиту під час досудового розслідування, у яких він стверджував, що померла в період з 21.06.2013 року по 24.06.2013 року вживала у великих кількостях спиртні напої. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження звід 03.07.2013 року за №0000552 та висновками судово-медичного дослідження етилового спирту у крові трупа померлої виявлено не було (згідно з Актом судово-медичного дослідження).

У якості свідків у справі були залучені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Однак, в оскаржуваному рішенні відсутні показання, дані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд не надав жодної оцінки показанням вищевказаних свідків.

Щодо оскарження ухвали Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02.07.24 року про прийняття додаткового рішення зазначає, що рішення суду по справі винесено 25 червня 2024 року. П`ятиденний строк із дня проголошення закінчився 29 червня 2024 року. Заяву про прийняття додаткового рішення подано 01.07.24 року (вх. 3096/24), тобто, з порушенням строку. Заява про поновлення строку для подання заяви про прийняття додаткового рішення відсутня.

Стосовно стягнутих з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що вказану суму позивачка вважає завищеною та необґрунтованою.

Відповідач надав на підтвердження наданих правничих послуг договір, додаткову угоду та акт виконаних робіт. Проте, акт виконаних робіт не містить точного зазначення вартості кожної з наданих послуг, а містить лише загальну суму, яку з огляду на відсутність зазначення вартості кожної з послуг визначити неможливо, відповідно, будь-яка визначена загальна сума витрат є необґрунтованою.

Відповідач не надав жодних документів, оформлених у встановленому законом порядку, які свідчать про оплату гонорару. Отже, розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відповідачем за договором №BL08-06/23 про надання правничої допомоги є необґрунтованим та непропорційним.

Від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Зарвій Р.Л., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційний суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року та додаткове рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15.07.2024 року - залишити без змін, стягнути з позивачки витрати на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач мав можливість надати допомогу спадкодавцю, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання і при цьому ухилення полягало в умисних діях чи бездіяльності відповідача, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто винної поведінки спадкоємця, який усвідомлював свій обов`язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій, та відмовив у задоволені цього безпідставного позову. Посилання апелянта, що суд першої інстанції не дав належну оцінку доказу у справі, а саме запису анестезіолога Томаківської районної лікарні, що міститься у Акті судово-медичного дослідження, відповідно до якого померла була доставлена до приймального покою швидкої медичної допомоги у стані клінічної смерті, є безпідставним.

Суд не може здійснити оцінку доказів, що входять до предмету дослідження причин смерті, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і не мають спеціальних знань. Акт (висновок) судово-медичного дослідження №152 причин смерті ОСОБА_3 є конкретним та таким, що не допускає двозначних тлумачень.

Твердження апелянта, що наявність тілесних ушкоджень, які у причинному наслідковому зв`язку з настанням смерті не перебувають «та є припущенням судово-медичного експерта, тому не може однозначно спростовувати факт завдання відповідачем померлій умисних тілесних ушкоджень», не відповідає дійсності, є безпідставним, та тлумачиться апелянтом на власну користь через відсутність будь-яких доказів на підтримку власної правової позиції.

Щодо додаткового рішення зазначає, що законом не встановлюється зобов`язання сторін указувати вартість кожної послуги окремо. Розмір гонорару може бути встановлений фіксований у твердій сумі, натомість відповідачем зазначено, що обсяг наданих йому послуг полягав у формуванні правової позиції по справі №195/2005/23, написанні та направленні відзиву на позовну заяву та участі в 5-ти судових засіданнях. Отже, посилання апелянта, що акт виконаних робіт не містить точного зазначення вартості кожної з наданих послуг, є безпідставним та спрямоване на уникнення обов`язку компенсувати відповідачу витрати на правничу допомогу, які вимушено виникли внаслідок подання безпідставного позову.

Відповідачка жодним чином не доводить непропорційності витрат на правову допомогу та приводить лише загальні фрази, які не місять посилання на непропорційність.

Сума витрат на правничу допомогу у розмір 10000,00 грн, є значно меншою, аніж відповідачем витрачено, враховуючи обсяг виконаної роботи (підготовка процесуальних документів) та участь у судових засіданнях (п`ять засідань). Заперечення апелянта в частині витрат на правничу допомогу є неспроможними та прямо суперечать чинним нормам процесуального законодавства.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Давлатов Ш.Б. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Зарвій Р.Л. з апеляційною скаргою не погодився, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, позивачку та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивачка ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 87, 12).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 88).

За життя ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,6346 га, кадастровий номер 0:01:006:0222 (а.с. 101).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 13.05.2011 року (а.с. 89, а.с. 7).

З акту судово-медичного дослідження №152 трупа ОСОБА_3 , 1978 року народження, вбачається, що смерть гр. ОСОБА_3 настала від захворювання на дилятаційну кардіоміопатію, яка ускладнилася серцево-судинною недостатністю, що слід вважати безпосередньою причиною смерті. Виявлені тілесні ушкодження, утворилися незадовго до настання смерті, найвірогідніше при проведенні заходів (непрямий масаж серця) при наданні некваліфікованої медичної допомоги, і в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не перебувають (а.с. 13-15).

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 03.07.2013 року, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000552 від 24.06.2013 року закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 65-66).

При дослідженні копії спадкової справи встановлено, що 21 липня 2015 року позивачці ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом по частки земельної ділянки кожному відповідно (а.с. 107-109).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано:

ордер про надання правничої (правової) допомоги № 1209295 (а.с. 61);

договір про надання правничої правової допомоги від 28 червня 2023 року №BL08-06/23, укладений між Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС ЕНД ЛЕКС» та ОСОБА_2 (а.с. 142-143зв);

додаткову угоду від 20.02.2024 року про внесення змін до договору про надання правничої допомоги №ВL08-06/23 від 28.06.2023 року (а.с. 144);

акт надання послуг №41 від 25.06.2024 року (а.с. 144зв),

детальний опис робіт (наданих послуг) від 25.06.2024 року (а.с. 146);

докази направлення заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками відповідачці (а.с. 147).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Приймаючи до розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення, суд виходив з положень ст. 270 ЦПК України.

Задовольняючи частково заяву про стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості витрат саме в такому розмірі.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормою статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті громадянина відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Положеннями ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З акту судово-медичного дослідження №152 трупа ОСОБА_3 , 1978 року народження, вбачається, що смерть гр. ОСОБА_3 настала від захворювання на дилятаційну кардіоміопатію, яка ускладнилася серцево-судинною недостатністю, що слід вважати безпосередньою причиною смерті. Виявлені тілесні ушкодження, утворилися незадовго до настання смерті, найвірогідніше при проведенні заходів (непрямий масаж серця) при наданні некваліфікованої медичної допомоги, і в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не перебувають.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 13.05.2011 року.

За життя ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,6346 га, кадастровий номер 0:01:006:0222.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 03.07.2013 року, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000552 від 24.06.2013 року закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

При дослідженні копії спадкової справи встановлено, що 21 липня 2015 року позивачці ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом по частки земельної ділянки кожному відповідно.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач мав можливість надати допомогу спадкодавцю, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання і при цьому ухилення полягало в його умисних діях чи бездіяльності відповідача, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу, тобто винної поведінки спадкоємця, який усвідомлював свій обов`язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій. Крім цього, не надано доказів на підтвердження того, чи потребував спадкодавець допомоги від відповідача та чи мав спадкоємець надавати таку допомогу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, про недоведеність позивачкою належними та допустимими доказами обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги з цього питання є хибними.

Розглядаючи доводи апеляційних скарг в частині оскарження ухвали Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2024 року та додаткового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи,

на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що повне судове рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року складено 04 липня 2024 року.

01 липня 2024 року до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Зарвія Р.Л. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №195/2005/23 щодо стягнення з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.

За таких обставин, оскільки заява про ухвалення додаткового рішення подана представником відповідача до проголошення повного судового рішення у справі, судом першої інстанції було обґрунтовано постановлено ухвалу про прийняття до розгляду цієї заяви, отже довід про подання заяви про прийняття додаткового рішення з порушенням строку є необґрунтованим (останній день - 30 червня 2024 року є вихідним днем неділя) та спростовується матеріалами справи.

Для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу судового засідання від 25 червня 2024 року стороною відповідача заявлено про понесені судові витрати.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано:

ордер про надання правничої (правової) допомоги № 1209295;

договір про надання правничої правової допомоги від 28 червня 2023 року №BL08-06/23, укладений між Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС ЕНД ЛЕКС» та ОСОБА_2 ;

додаткову угоду від 20.02.2024 року про внесення змін до договору про надання правничої допомоги № ВL08-06/23 від 28.06.2023 року;

акт надання послуг №41 від 25.06.2024 року на загальну суму 25000,00 грн,

детальний опис робіт (наданих послуг) від 25.06.2024 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази - складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтям 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 25000,00 грн, є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих послуг, тому з позивачки має бути стягнуто витрати, пов`язані з розглядом справи, на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, оскільки саме такий розмір судових витрат є розумним та справедливим.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком.

З огляду на наведене, викладенів апеляційних скаргах доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі, не впливають на правильність ухваленого судового рішення, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. Нових будь-яких доказів суду апеляційної інстанції не надано.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судові рішення, які відповідають вимогам закону.

Підстав для їх скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року, ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2024 року та додаткове рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2024 року.

Судді: