УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Київ

справа № 199/2796/13-ц

провадження № 61-392ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої

діє адвокат Пашніна Анна Володимирівна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року у справі за скаргою Товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

на дії державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулося

до суд із скаргою на дії державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа - ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що на виконанні Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 199/2796/13, виданого 04 березня 2014 року

Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення

в солідарному порядку заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»)

за кредитним договором від 07 березня 2008 року № 784863/ФЛ у розмірі

1 639 756,19 грн.

Заявник вказував, що він є правонаступником ПАТ «КБ «Надра» у правовідносинах щодо стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2008 року № 784863/ФЛ

у розмірі 1 639 756,19 грн.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зазначало, що його права як стягувача,

на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення порушені, оскільки листом Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

від 05 травня 2023 року № 45078 його повідомлено, що згідно з проведеним моніторингу відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження

№ НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 199/2796/13-ц, виданого 04 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом

м. Дніпропетровська, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1

на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості в розмірі 1 747 162,93 грн.

16 квітня 2014 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. 07 вересня 2019 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим,

що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, стягувач перебуває в стані припинення.

Надати більш вичерпну інформацію та матеріали виконавчого провадження

для ознайомлення відділ не має можливості у зв`язку з тим, що виконавче провадження знищено відповідно до пункту 2 Розділу XI наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву

в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Надати підтвердження про надсилання матеріалів виконавчого провадження, постанов, прийнятих у виконавчому провадженні разом із виконавчим документом на адресу сторін виконавчого провадження та інших учасників виконавчого провадження, відділ не має можливості, оскільки реєстри на відправлення рекомендованої кореспонденції за 2014-2019 роки знищені за закінченням терміну зберігання. Додатково повідомлено, що виконавчий лист № 199/2796/13ц, виданий 04 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом

м. Дніпропетровська, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1

на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості в розмірі 1 747 162,93 грн повторно

на виконання до відділу не надходив.

07 вересня 2019 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту

3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку припиненням юридичної особи - сторони виконавчого провадження.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зазначало, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливе лише у тому випадку, якщо сторону за виконавчим документом - юридичну особу припинено та правонаступництво не допускається.

Згідно з листом Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби

у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05 травня

2023 року № 45078 державним виконавцем 07 вересня 2019 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з посиланням на пункт

3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок припинення ПАТ КБ «Надра», вимоги якого, на думку державного виконавця, не допускають правонаступництва.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» вказувало, що про постанову про закінчення виконавчого провадження від 07 вересня 2019 року дізналося з відповіді

від 05 травня 2023 року Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На підставі викладеного ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просило:

- визнати протиправними дії державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Одеса) щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 07 вересня 2019 року за № НОМЕР_1;

- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 07 вересня 2019 року, прийняту у виконавчому провадженні

№ НОМЕР_1;

- зобов`язати державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста

Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 199/2796/13-ц, виданого 04 березня 2014 року

Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 26 червня 2023 року скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському

та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження

від 07 вересня 2019 року, прийняту у виконавчому провадженні № НОМЕР_1

з виконання виконавчого листа у справі № 199/2796/13-ц, виданого 04 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська.

Зобов`язано Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби

у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа у справі

№ 199/2796/13-ц, виданого 04 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що станом

на 07 вересня 2019 року були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження згідно із пунктом 3 частини першої статті 39 Закону України

«Про виконавче провадження».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 червня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», що є правонаступником ПАТ КБ «Надра»,

на дії державного виконавця задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 07 вересня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 199/2796/13-ц, виданого 04 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно заборгованості у розмірі 1 747 162,93 грн з боржника ОСОБА_1 .

Зобов`язано Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби

у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа

№ 199/2796/13-ц, виданого 04 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно заборгованості

в розмірі 1 747 162,93 грн з боржника ОСОБА_1 .

В частині визнання протиправними дій державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському

та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 07 вересня 2019 року за № НОМЕР_1 відмовлено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову постанову

про часткове задоволення скарги, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції належним чином не повідомив скаржницю про дату та час розгляду справи, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції

та ухвалення нової постанови про часткове задоволення скарги.

02 січня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пашніна А. В., засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада

2023 року у цій справі, у якій представник заявниці, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення

про відмову в задоволенні скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2024 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано представнику заявниці надати належні докази в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, та документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи,

що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно

до закону.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 січня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пашніна А. В., надіслала докази отримання постанови суду апеляційної інстанції та документ про сплату судового збору в розмірі

605,60 грн.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.

Касаційна скарга надійшла з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено

з поважних причин, оскільки копію постанови Дніпровського апеляційного суду

від 14 листопада 2023 року представник заявниці отримала через систему «Електронний Суд» 08 грудня 2023 року, що підтверджується доданими

до касаційної скарги доказами.

Відповідно до частин першої, другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів

з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали,

суд вважає, що наявні підстави для поновлення цього строку, оскільки причини його пропуску є поважними, зокрема касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення заявнику такого судового рішення.

Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявниця зазначає порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» пропущено строк звернення до суду із вказаною скаргою, оскільки товариство повинно було знати про існування ВП № НОМЕР_1 одразу після укладення договору

про відступлення права вимоги, з урахуванням того, що ПАТ «КБ «Надра» подав

на виконання виконавчі листи у цій справі ще у 2014 році та відповідні документи підлягали передачі до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Зазначає, що постанову про закінчення ВП № НОМЕР_1 державний виконавець Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції прийняв 07 вересня 2019 року, а договір

про відступлення права вимоги укладено 17 липня 2020 року, тобто майже через рік. Водночас ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» поцікавилося станом ВП № НОМЕР_1 лише через три роки після отримання права вимоги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання

про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Виходячи з матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд доходить висновку, що скарга є необґрунтованою,

а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 02 вересня 2013 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 17 березня 2014 року про виправлення описки, у справі № 199/2796/13-ц позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_1

та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2008 року № 784863/ФЛ станом на 21 лютого 2013 року в розмірі 1 747162,93 грн, яка складається із заборгованості за сумою кредиту - 1 054 628,79 грн; заборгованості за відсотками - 510 505,56 грн; пені -

74 621,85 грн; штрафів - 107 406,74 грн. Стягнено з ОСОБА_1

та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» судові витрати, пов`язані

зі сплатою судового збору, в розмірі по 1 720,50 грн з кожного.

06 березня 2014 року ПАТ КБ «Надра» отримало чотири виконавчі листи у справі

№ 199/2796/13-ц.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 02 вересня 2013 року в частині стягнутої суми штрафів скасовано. Відмовлено

у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про стягнення штрафів за кредитним договором. В іншій частині рішення залишено без змін.

17 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»

укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_I_3,

посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Бочкарьовою А. В. та зареєстровано за № 509.

За положеннями пункту 1 договору про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року № GL48N718070_I_3 в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку права вимоги, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців

та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього договору (договорами

про надання кредиту, договорами поруки, іпотечними договорами, договорами застави).

Відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року № GL48N718070_I_3 право вимоги за кредитним договором № 784863/ФЛ

від 07 березня 2008 року ПАТ «КБ Надра» відступив на користь

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (новий кредитор), що підтверджується також копією Додатку № 1 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються) до цього договору та копією платіжного доручення від 06 липня 2020 року № 1.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 15 березня 2023 року заяву про заміну стягувача у виконавчих

листах задоволено. Замінено сторону стягувача у виконавчих листах

з ПАТ «КБ «Надра» як вибулої сторони на її правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», виданих на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2013 року

та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року

у справі № 199/2796/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1

та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 07 березня

2008 року № 784863/ФЛ у розмірі 1 639 756,19 грн, яка утворилася станом

на 21 лютого 2013 року, та складається із заборгованості за сумою кредиту -

1 054 628,79 грн; заборгованості за відсотками - 510 505,56 грн; пені -

74 621,85 грн.

Згідно з листом Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби

у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05 травня

2023 року № 45078 стягувача повідомлено, що згідно з проведеним моніторингом відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження

встановлено, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження

№ НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 199/2796/13-ц, виданого 04 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом

м. Дніпропетровська, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1

на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 747 162,93 грн.

16 квітня 2014 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. 07 вересня 2019 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим,

що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних

осіб-підприємців та громадських формувань, стягувач перебуває в стані припинення.

Надати більш вичерпну інформацію та матеріали виконавчого провадження

для ознайомлення відділ не має можливості у зв`язку з тим, що виконавче провадження знищено відповідно до пункту 2 Розділу XI наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву

в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Надати підтвердження про надсилання матеріалів виконавчого провадження, постанов винесених у виконавчому провадженні разом із виконавчим документом на адресу сторін виконавчого провадження та інших учасників виконавчого провадження відділ не має можливості, оскільки реєстри на відправлення рекомендованої кореспонденції за 2014-2019 роки знищені за закінченням терміну зберігання.

Додатково повідомлено про те, що виконавчий лист № 199/2796/13-ц, виданий

04 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом

м. Дніпропетровська, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1

на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 1 747 162,93 грн повторно

на виконання до відділу не надходив.

За листом Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби

у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05 травня

2023 року № 45078 державним виконавцем 07 вересня 2019 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження із посиланням на пункт

3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із припиненням ПАТ КБ «Надра», вимоги якого, на думку виконавця, не допускають правонаступництва.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим

до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому

та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження

як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених

у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень

і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження

при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови,

що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права

чи свободи.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої накази Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів

у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні

виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права

та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

За пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони,

а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою

про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені

до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За змістом статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особи), виконавець.

За пунктами 12, 13 Інструкції у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження,

а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються

до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу

чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 3 частини першої та другої статті 39 Закону України

«Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, приймається

в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачені чинним законодавством заходи щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Згідно з частиною першою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється

в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення)

або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про її припинення.

Разом з тим на підставі постанови Правління Національного банку України

від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації

у ПАТ «КБ «Надра» Стрюкову І. О .

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію

ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду

на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації

ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію

ПАТ «КБ «Надра» Стрюкову І. О. строком на 1 рік з 05 червня 2015 року

до 04 червня 2016 року включно.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 28 квітня 2016 року № 616 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» строком на два роки

до 04 червня 2018 року включно.

Водночас відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Надра», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку

у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, Стрюкової І. О. строком на два роки до 04 червня

2018 року включно.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 03 листопада 2016 № 2342 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» строком на два роки

до 03 червня 2020 року включно.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на час розгляду цієї справи ПАТ «КБ «Надра» не ліквідоване та перебуває в стані припинення.

Суди встановили, що станом на 07 вересня 2019 року (дата прийняття постанови

про закінчення виконавчого провадження) було продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» на два роки до 03 червня 2020 року.

Встановивши, що виконання вимог стягувача допускає правонаступництво, вимога про стягнення боргу з ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 березня

2008 року № 784863/ФЛ, як і кредитні правовідносини, що виникли на підставі цього договору, допускають правонаступництво, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України

«Про виконавче провадження» прийнята безпідставно та не ґрунтується

на вимогах закону.

Задовольняючи вимогу скарги в частині зобов`язання виконавця відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 199/2796/13-ц, виданого 04 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно заборгованості

в сумі 1 747 162,93 грн з боржника ОСОБА_1 , апеляційний суд вказав, що така вимога скарги є похідною від вимоги про визнання неправомірною та скасування постанови (з урахуванням внесених у неї виправлень) про закінчення виконавчого провадження та узгоджується з положеннями частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання неправомірними

дій державного виконавця щодо прийняття постанови від 07 вересня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, враховуючи визнання

цієї постанови протиправною та її скасування судом, суд апеляційної інстанції вказав, що такий спосіб захисту є надмірним, тому задоволенню не підлягає.

Також апеляційний суд у постанові звернув увагу на те, що в апеляційній скарзі

ОСОБА_1 посилалася, що 27 вересня 2019 року державним виконавцем прийнято постанову про виправлення помилки в оскаржуваній постанові

про закінчення виконавчого провадження від 07 вересня 2019 року, в якій зазначено, що: «згідно з рішенням Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 03 вересня 2029 року у справі № 200/13452/18 позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним задоволено. Визнано недійсним кредитний договір

від 07 березня 2008 року № 784863/ФЛ, укладений між ВАТ КБ «Надра»

та ОСОБА_1 . Визнано недійсним договір іпотеки від 07 березня 2008 року №784863/ФЛ-З, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 . Виключено

з реєстру іпотек і заборон відчуження записи про іпотеку і заборону відчуження майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом договору іпотеки від 07 березня 2008 року № 784863/ФЛ-З. Виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчити на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі скасуванням або визнанням нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню».

За положеннями пункту 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчення виконавчого провадження передбачено лише у випадку скасування

або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Як встановив суд апеляційної інстанції виконавче провадження № НОМЕР_1 було відкрите на підставі виконавчого листа, виданого 04 березня 2014 року

Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська на виконання судового рішення у цивільній справі № 199/2796/13.

Однак, приймаючи постанову від 27 вересня 2019 року про внесення змін

до оскаржуваної постанови від 07 вересня 2019 року виконавець неправильно застосував положення пункту 5 частини першої статті 39 Закону України

«Про виконавче провадження» та помилково закінчив виконавче провадження

№ НОМЕР_1 (яке відкрите за виконавчим документом, виданим на виконання судового рішення у цивільній справі № 199/2796/13) у зв`язку з ухваленням судового рішення у іншій цивільній справі № 200/13452/18.

Апеляційний суд зазначав, що суду не надано доказів щодо визнання виконавчого листа № 199/2796/13-ц, виданого 04 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно заборгованості

в сумі 1 747 162,93 грн з боржника ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень таке питання судами не вирішувалося.

Отже, оскаржувана постанова державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 07 вересня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 199/2796/13-ц, виданого 04 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно заборгованості

в сумі 1 747 162,93 грн з боржника ОСОБА_1 , з урахуванням змін,

які були внесені постановою від 27 вересня 2019 року, є неправомірною

та підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Щодо правонаступництва стягувача

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону

її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор

у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували

на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги),

є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме

у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником

і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження №12-69гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 15 вересня 2021 року

у справі № 727/9430/13-ц щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є можливою. Велика Палата Верховного Суду зазначила,

що указаний висновок не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20, пункти 74-75) та від 16 лютого 2021 року у справі

№ 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20, пункт 6.18).

Водночас з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених

у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21), при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються,

а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача

з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав

у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача

як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника

про це подана, зокрема після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається

на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних

або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна

на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин,

які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права

та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі

до відкриття виконавчого провадження (у тому числі повторного за обґрунтованих підстав при повторному зверненні з виконавчим документом, оскільки зазначена стаття ЦПК України цього не виключає, а Закон про виконавче провадження передбачає таку можливість). Щодо вчинення інших дій у межах виконавчого провадження, передбачених Законом про виконавче провадження, то процесуальні дії конкретного процесу не можуть здійснюватися поза межами цього процесу,

а тому такі дії як процесуальні можуть здійснюватися лише в межах відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу. Якщо законом передбачена можливість здійснення інших дій сторін судового процесу, пов`язаних

зі здійсненням виконавчого провадження, то для таких дій набуття статусу сторони відкритого виконавчого провадження не вимагається, як-от для заміни стягувача у виконавчому документі відповідно до частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження

як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом

у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, - в силу другої частини цієї статті.

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Закону України «Про виконавче провадження» (абзац другий частини першої статті 40 цього Закону). Цим Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована

в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Водночас після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження),

а також у зв`язку із здійсненням судового контролю за виконанням рішення суду. Тому навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав

та охоронюваних інтересів.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом,

не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, а тому не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який під час його вирішення повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20), пункти 6.9-6.12, 6.15.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних

або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України,

в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету,

яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва,

яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи,

що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у справі (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав поновлення виконавчого провадження,

яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом

із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ

був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки

від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Закону України «Про виконавче провадження». А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки

за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Отже, за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Крім того, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження,

з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Відповідні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження №14-197цс21).

Щодо доводів скарги про пропуск строку звернення до суду із цією скаргою

За положеннями частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах

та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт

1 частина четверта статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Встановивши факт укладення між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» договору про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року

№ GL48N718070_I_3, переходу права вимоги за кредитним договором

від 07 березня 2008 року № 784863/ФЛ на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», враховуючи наведені у скарзі переконливі аргументи щодо протиправності постанови від 07 вересня 2019 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 та її скасування судом, після чого виконавче провадження на підставі частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає відновленню, та беручи до уваги, що строки пред`явлення до виконання виконавчого листа стосовно боржника ОСОБА_1 не пропущені у зв`язку

з пред`явленням його до виконання у виконавчому провадженні № НОМЕР_1,

яке підлягає відновленню, апеляційний суд дійшов правильного висновку

про наявність підстав для залучення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у якості правонаступника ПАТ «КБ «Надра».

Відповідно до приписів пункту а) частин першої та другої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

В силу статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається

із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення,

дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві

не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою

на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання

про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення

має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги

без розгляду та повернення її заявникові.

Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20 зазначено, що судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника

зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами,

а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається без розгляду.

Як встановили суди зі скаргою на дії та постанову державного виконавця

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду 15 травня 2023 року,

що підтверджується змістом інформації Укрпошти на поштовому конверті.

У скарзі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просило поновити строк на подання скарги, обґрунтовуючи це тим, що про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження товариство дізналось лише після отримання 10 травня 2023 року листа-відповіді Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському

та Центральному районах міста Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05 травня 2023 року № 45078,

що підтверджується роздруківкою з електронної пошти скаржника.

Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року та від 11 жовтня 2019 року

у справі № 910/22695/13 дійшов висновку, що за відсутності обов`язку у сторін виконавчого провадження відстежувати Автоматизовану систему виконавчих проваджень та за відсутності доказів направлення приватним виконавцем постанови про вчинення дії у виконавчому провадженні (документа виконавчого провадження), є передчасними висновки судів попередніх інстанцій

про неповажність наведених скаржником причин пропуску відповідного процесуального строку та про залишення скарги без розгляду.

Ненаправлення державним виконавцем таких документів може свідчити

про порушення прав скаржника бути обізнаним про хід виконавчого провадження та на здійснення своєчасних процесуальних заходів для запобігання порушенню його прав та охоронюваних законом інтересів. Подібні висновки містяться

у постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 918/539/16.

Апеляційний суд правильно врахував, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено не обов`язок сторони виконавчого провадження,

а її право використовувати Автоматизовану систему виконавчого провадження для відстежування стану виконавчого провадження, що не звільняє виконавця

від вчинення належних дій під час здійснення виконавчого провадження (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі

№ 873/26/20).

За таких обставин, правильним є висновок апеляційного суду про те, що твердження ОСОБА_1 , що оскаржувана постанова міститься в електронному вигляді в Автоматизованій системі виконавчого провадження, і стягувач

мав можливість ознайомитися з нею, оскільки інформація з цієї системи перебуває у вільному доступі, є її припущеннями. Закон не покладає на стягувача обов`язок знайомитися з документами у Автоматизованій системі виконавчого провадження.

За змістом частини першої статті 28 Законом України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову

про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Державний виконавець та ОСОБА_1 не надали належних доказів

на спростування обґрунтування скаржника про неотримання стягувачем

(як ПАТ «КБ «Надра», особами, які представляли його інтереси,

так і ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») копії постанови державного виконавця

від 07 вересня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 чи постанови про внесення змін від 27 вересня 2019 року, відповідного виконавчого документу і клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлено.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів направлення та отримання ПАТ «КБ «Надра», Фондом гарантування вкладів, який представляє інтереси банку, що ліквідується, або ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» копії постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 07 вересня 2019 року

чи постанови про внесення змін від 27 вересня 2019 року, відповідного виконавчого документа, зважаючи на відсутність обов`язку у сторін виконавчого провадження відстежувати Автоматизовану систему виконавчого провадження,

та відсутність зволікань скаржника зі зверненням зі скаргою до суду (отримавши інформацію про закінчення виконавчого провадження з листа ДВС від 05 травня 2023 року, подав скаргу 15 травня 2023 року) апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що про факт прийняття державним виконавцем постанови

про закінчення виконавчого провадження від 07 вересня 2019 року та про зміст вказаної постанови стягувач дізнався не раніше 05 травня 2023 року, тому строк звернення із цією скаргою до суду стягувачем не пропущений.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги

ОСОБА_1 , були предметом розгляду судом апеляційної інстанції

та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявниці із висновками суду апеляційної інстанції та спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Оскільки правильне застосування апеляційним судом законодавства України

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування

чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, колегія суддів доходить висновку, що касаційна скарга на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 14 листопада 2023 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пашніна Анна Володимирівна, про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пашніна Анна Володимирівна, строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пашніна Анна Володимирівна,

на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на дії державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження заінтересована особа - ОСОБА_1 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська