Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/525/24
Єдиний унікальний №733/2350/24
Рішення

Іменем України

23 грудня 2024 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого судді Вовченка А.В.,

при секретарі Мошенець Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ічнянського районного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в жовтні 2024 року звернувся до Ічнянського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та витрат на проведення експертизи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.08.2023 року о 20 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки GEELY CK, д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись проїзною частиною «другорядної дороги» автодороги Галиця-Монастирище в напрямку с. Монастирище Прилуцького району Чернігівської області неправильно оцінив дорожню обстановку та відповідно не реагував на її зміну, виїхав на перехрестя нерівнозначних доріг Ніжин-Прилуки та Галиця-Монастирище, яке розташоване на території Прилуцького району Чернігівської області, неподалік с.Монастирище Прилуцького району, внаслідок чого на вищевказаному перехресті відбулось зіткнення автомобіля марки TOYOTA CAMRY , д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що рухався «головною дорогою» проїзної частини автодороги Прилуки-Ніжин в напрямку м.Прилуки Чернігівської області.

Внаслідок ДТП колісний транспортний засіб TOYOTA CAMRY , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач отримав механічні ушкодження, є неремонтнопригодним та фізично знищеним.

В даній дорожній обстановці відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.11 (на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху; дорожнього знаку 2.1 (дати дорогу) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306, що є причиною та умовою виникнення та настання події даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться у причинному зв`язку з наслідками, які настали у результаті ДТП.

Ухвалою Ічнянського районного суду від 26.08.2024 року по справі № 733/1780/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні ДТП, але останнього було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене

ч.1 ст.286 КК України та на підставі ст.45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям. Кримінальне провадження №0001118 від 18.08.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрито з нереабілітуючих підстав..

Станом на день ДТП транспортний засіб відповідача GEELY CK, д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований у ТДВ «СГ» Оберіг» відповідно до договору №214945636 від 02.06.2023 року. За результатами розгляду заяви про страхове відшкодування, страховиком 09.09.2024 року було здійснено виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 154 000,00 грн (за вирахуванням франшизи 2500,00 грн.).

За змістом висновку експерта №046/24 від 09.10.2024, що виготовлений для судової справи, автомобіль TOYOTA CAMRY , д.н.з. НОМЕР_2 після пошкодження в ДТП 17.08.2023 року, відповідно до технічних вимог виробника вважається неремонтопригодним та фізично знищеним. Розмір (вартість) матеріального збитку, завданого власнику автомобіля станом на дату ДТП від 17.08.2023 становить 544 820 грн. Розмір матеріального збитку , завданого власнику автомобіля, станом на дату дослідження 09.10.2024 року становить 584 050,00 грн.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) заподіяної йому матеріальної шкоди внаслідок ДТП 17.08.2023 року складає 584 050,00 грн. (розмір матеріального збитку станом на дату дослідження 09.10.2024) мінус 154 000,00 грн. (розмір страхового відшкодування) плюс 2500 грн. (недоотримане відшкодування за сумою франшизи), що дорівнює 432 550 грн.

Таким чином позивач просив стягнути з відповідача на свою користь різницю між розміром заподіяної шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 432 550,00 грн. невідшкодований матеріальний збиток завданий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 4500,00 грн. - витрати пов`язані з послугами експерта.

Провадження у справі відкрито 07.11.2024 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до повідомлення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація) від 30 жовтня 2024 року ОСОБА_2 станом на 29.10.2024 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи наявне зареєстроване місце проживання відповідача, судом двічі здійснювалось повідомлення останнього про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви з додатками до неї, на вказану адресу місця проживання

відповідача, однак поштове повідомлення було повернуто до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за зазначеною адресою.

Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Таким чином, відповідач про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, однак, у встановлений судом строк не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не було надано заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 17.08.2023 року близько 20 год. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом GEELY CK, д.н.з. НОМЕР_1 виїхав на перехрестя нерівнозначних доріг Ніжин-Прилуки та Галиця-Монастирище Прилуцького району, неподалік с.Монастирище Прилуцького району, внаслідок чого на вище вказаному перехресті відбулося зіткнення автомобілів, в результаті якого пасажири обох транспортних засобів отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та призвело до пошкодження обох транспортних засобів учасників ДТП.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області №733/1780/23 від 26.08.2024 року по справі водія ОСОБА_2 , визнано таким, що порушив вимоги п. 16.11 та п.2.1 Правил дорожнього руху України , що є причиною та умовою виникнення та настання події даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинному з наслідками, які настали у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №214945636 від 02.06.2023 року, який діяв станом на 17.08.2023р., цивільно-правова відповідальність власника автомобіля GEELY CK, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ«СК «Оберіг», ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 160 000 грн.

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 09.09.2024 року страховик у зв`язку з настанням страхового випадку 17.08.2023 року виконав свої обов`язки та здійснив належне позивачу страхове відшкодування в сумі 154 000 грн.(за вирахуванням суми

франшизи 2500,00 грн).

Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону страхувальником, або особою, відповідальною за завдані збитки має бути компенсована сума франшизи, якщо вона передбачена договором страхування.

За змістом висновку експерта №046/24 від 09.10.2024 року, що виготовлений для судової справи, автомобіль TOYOTA CAMRY , д.н.з. НОМЕР_2 після пошкодження в ДТП 17.08.2023 року, відповідно до технічних вимог виробника вважається неремонтнопригодним та фізично знищеним. Розмір (вартість) матеріального збитку, завданого власнику автомобіля станом на дату ДТП від 17.08.2023 року становить 544 820,00 грн. Розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, станом на дату дослідження 09.10.2024 року становить 584 050,00 грн.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) заподіяної позивачу майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП 17.08.2023 року складає 584 050,00 грн. (розмір матеріального збитку станом на дату дослідження 09.10.2024 року) мінус 154 000,00 грн. (розмір страхового відшкодування) плюс 2500,00 грн. (недоотримане відшкодування за сумою франшизи), що дорівнює 432 550,00 грн.

Утилізаційна вартість пошкодженого в ДТП від 17.08.2023 року автомобіля TOYOTA CAMRY , д.н.з. НОМЕР_2 (відновлення якого є технічно неможливим) станом на день дослідження 09.10.2024 року становить 5450,00 грн., тобто на цю суму позовні вимоги підлягають зменшенню.

Згідно з Договором на проведення експертної оцінки від 25.08.2023 , актом виконаних робіт від 16.10.2024 року позивачем сплачено 4500,00 грн. за проведення зазначеної експертної оцінки.

Таким чином позивачу залишились не відшкодовані матеріальні збитки в розмірі 432 550 грн. - 5450,00 грн. (утилізаційна вартість автомобіля) плюс 4500,00 грн. витрат, пов`язаних з послугами експерта , а всього підлягає стягненню 431 600 ,00грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Окрім цього, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди.

Згідно з ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.12.2019 року у справі № 359/2309/17 (провадження № 61-26508ск18).

Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року у справі № 486/716/20 (провадження № 61-5721ск22), від 23 жовтня

2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010ск20), від 26 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773ск20), від 18 серпня 2021 року у справі № 554/8473/19 (провадження № 61-14373ск20), від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 (провадження № 61-8307св18) та інших.

Отже, позивачу, як власнику автомобіля TOYOTA CAMRY , д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , залишились не відшкодовані матеріальні збитки в розмірі 427 100, 00 грн.

Оскільки позивач поніс витрати на складання висновку експерта № 046/24 від 09.10.2024 р., за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля TOYOTA CAMRY , д.н.з. НОМЕР_2 матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, який був прийнятий судом як належний та допустимий доказ, суд стягує з відповідача 4500,00 грн.

Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що ухвала суду у кримінальному провадженні , за якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілій стороні не відшкодована матеріальна шкода, у позивача виникло право вимоги саме до відповідача, як до винної особи, в розмірі невідшкодованих витрат, що складають 432 550,00 грн. за мінусом утилізаційної вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 5 450,00 грн., що дорівнює 427 100,00 грн.

Позивачем до матеріалів позову було надано договір №б/н від 25.08.2023 року на проведення експертної оцінки, укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_4 та акт прийому-передачі наданих послуг від 16.10.2024 року. Таким чином вказані витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога у частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню . З відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 427 100,00 грн., а також 4500,00грн. витрат за послуги експерта., а всього 431 600, 00 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ст.5 Закону України «Про судовий збір» із відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (98.7%) в сумі 4 269,27 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 27, 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 223, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) , адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ), адреса проживання: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в сумі 427 100,00 та витрати на проведення оцінки пошкодженого майна в сумі 4500, 00 грн., а всього 431 600 (чотириста тридцять одна тисяча шістсот ) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 4 269 (чотири тисячі двісті шістдесят дев`ять ) грн. 27 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 23 грудня 2024 року.

Суддя А. В. Вовченко