Справа №279/2103/24
Провадження №2/279/1033/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/2103/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 02.04.2019 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 грудня 2023 року рішенням Горохівського районного суду Волинської області у справі №155/1673/23 шлюб між ними було розірвано. У період перебування у шлюбі та під час ведення спільного господарства за договором купівлі-продажу від 22 лютого 2023 року вони придбали квартирну, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності за договором купівлі-продажу вказаної квартири було зареєстровано за ОСОБА_2 .. Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати, коридору, кухні, санвузла та балкону, загальною площею 35,5 кв.м. з якої житлова проща 18,9 кв.м. В силу вимог ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . На даний час між ними не досягнуто добровільної згоди щодо поділу вищевказаного майна, тому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 35,5 кв. м., з яких 18,9 кв. м. житлової площі. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 35,5 кв.м., з яких 18,9 кв.м. житлової площі.

Сторони клопотали про розгляд справи за їх відсутності, про що вказали в заявах до суду, позивач та представник позивача позов підтримують, відповідач визнає.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.04.2019 року. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 20.12.2023 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.

В період шлюбу, ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2023 року придбала квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Відповідно до п.1.8 Договору " Я, Покупець, ставлю до відома всіх заінтересованих осіб, що на момент придбання вищезазначеної квартири перебуваю у шлюбі і згода другого із подружжя, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на купівлю вищезазначеної нерухомості посвідчена нотаріально. Зазначена інформація була доведена мною до відома Продавців." Також судом встановлено, що на час розгляду справи вказане майно є в наявності.

В Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2024 року, у справі справа № 712/3590/22 визначено: "згода дружини, чоловіка на розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності; у випадку набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Саме цим обумовлена необхідність згоди іншого подружжя на набуття одним із подружжя майна у право спільної сумісної власності; наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність".

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Аналогічна норма закріплена і в ст.368 ч.3 ЦК України, у якій зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісній власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, як то зазначено у ч.1 ст.70 СК України.

Згідно п.23,24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя слідує, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений, як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Таким чином, аналізуючи норми закону та враховуючи, що придбаний сторонами в період шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину спірної квартири, та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт, на режим спільної часткової власності.

Керуючись ст.ст.4,12,81,247,263-265 ЦПК України, ст.ст.60,69,70,72 Сімейного Кодексу України, ст.51 Конституції України,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 та визнати за кожним з них право власності на ідеальну частку вказаного майна.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом