Справа № 159/2380/17
Провадження № 2-др/159/8/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
05 квітня 2024 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Денисюк Т.В.
з участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву керівника Ковельської окружної прокуратури про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом першого заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області до Ковельської міської ради Волинської області, ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, про визнання частково незаконним і скасування рішення Ковельської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, зобов`язання звільнити земельну ділянку,
У червні 2017 року перший заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати незаконним і скасувати п.п.1 п.1 рішення Ковельської міської ради Волинської області від 29.09.2016 №14/32 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок для городництва»; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 17.10.2016; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити вказану земельну ділянку.
Суди неодноразово розглядали цю справу.
Ухвалою від 06.05.2022 Ковельський міськрайонний суд Волинської області закрив провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України за відсутністю предмету спору, питання розподілу судових витрат не вирішував.
26.03.2024 керівник Ковельської окружної прокуратури звернувся до суду із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення і вирішити питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат (судового збору) у загальному розмірі 10 543,50 грн, сплачених за платіжними дорученнями №1064 від 26.06.2017 в сумі 6400,00 грн, №1278 від 13.07.2020 в сумі 2102,00 грн та №6913 від 10.09.2020 в сумі 2102,00 грн за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг відповідно.
В судове засідання сторони не з`явилися, від прокурора надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутності.
Відповідно до частини четвертої статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
У зв`язку з неявкою усіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося (частина друга статті 247 ЦПК України).
Вивчивши матеріали цивільної справи суд дійшов такого висновку.
Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої - третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом зокрема не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Заява прокурора про ухвалення додаткового рішення подана до закінчення строку виконання судового рішення у справі, тому підлягає до розгляду по суті.
У постанові від 01.11.2023 у справі №202/3681/16 Верховний Суд роз`яснив, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення - засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.
Зважаючи на завершення розгляду у цій справі постановленням ухвали про закриття провадження, суд вважає необхідним постановити додаткове судове рішення у виді ухвали, якою вирішити питання розподілу судових витрат в частині сплаченого позивачем судового збору за розгляд справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З-поміж основних засад (принципів) цивільного судочинства законодавець виділяє, зокрема, відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Про закриття провадження суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду регламентується статтею 142 ЦПК України.
Згідно з частиною першою третьою статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
У частині другій цієї статті визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, норми права, належне підтвердження сплати судового збору до суду першої інстанції за подання позовної заяви позивачем, взявши до уваги ту обставину, що провадження у даній справі судом першої інстанції закрите, суд доходить висновку, що сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви за платіжним дорученням №1064 від 26.06.2017 в розмірі 6400,00 грн належить повернути позивачу з державного бюджету.
Щодо вимоги про розподіл сплаченого судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, необхідно зазначити таке.
З матеріалів справи вбачається, що на рішення суду першої інстанції від 25.06.2020, яким позов першого заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області у даній справі залишений без розгляду, заявником подана апеляційна скарга, за подачу якої сплачено 2102,00 грн судового збору (платіжне доручення №1278 від 13.07.2020). Постановою Волинського апеляційного суду від 17.08.2020 апеляційну скаргу керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області залишено без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.06.2020 залишено без змін. В подальшому Ковельською місцевою (окружною) прокуратурою подана касаційна скарга, за подачу якої сплачений судовий збір в сумі 2102,00 (платіжне доручення № 6913 від 10.09.2020), за результатами розгляду якої постановою Верховного Суду від 26.05.2021 рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, справу №159/2380/17 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вищевикладене свідчить про те, що судовий розгляд справи вже відбувся судами апеляційної та касаційної інстанції, а законом не передбачене повернення сплаченого судового збору за розгляд справи в судах апеляційної та касаційної інстанції з тих підстав, що касаційним судом скасоване рішення судів та повернуто справу на розгляд до суду першої інстанції, яким провадження у справі закрито.
Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Отже, обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 3Закону України «Про судовий збір» справляється за подання до суду позовної заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.
Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач скористався своїм правом на оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному та касаційному порядку, за яке передбачена Законом України «Про судовий збір» відповідна сплата судового збору, то враховуючи, що апеляційним судом переглядалося рішення суду першої інстанції по суті, за результатом якого було залишено без змін рішення суду першої інстанції, після подання касаційної скарги судом касаційної інстанції переглядалося рішення судів першої та апеляційної інстанцій та було ухвалено рішення про скасування рішень та повернення справи до суду першої інстанції на новий розгляд, то повернення судового збору у відповідності до чинного законодавства не передбачається.
Також сплачений позивачем судовий збір за апеляційний та касаційний перегляди не може бути покладений на відповідача, оскільки остаточно прийняте рішення про закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору.
За таких обставин, Волинській обласній прокуратурі необхідно повернути лише судовий збір за подання позовної заяви, решту судових витрат (за апеляційний та касаційний перегляд) слід залишити за позивачем.
Керуючись статтями 2,133,141,142,255,270 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про судовий збір», суд
Заяву керівника Ковельської окружної прокуратури задовольнити та ухвалити у справі додаткове судове рішення.
Судові витрати за подання апеляційної та касаційної скарг у даній справі за платіжними дорученнями № 1278 від 13.07.2020 в сумі 2102,00 гривень та №6913 від 10.09.2020 в сумі 2102,00 гривень, залишити за позивачем.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Позивач керівник Ковельської окружної прокуратури, адреса: м.Ковель вул.Шевченка, 7.
Відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Третя особа - Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, адреса: м.Ковель вул.Незалежності, 73.
Повне судове рішення складене 05.04.2024.
ГоловуючийТ. В. Денисюк