Справа № 462/9548/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 червня 2024 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мруць І.С.,

за участю секретаря судового засідання Шостак К.Р.,

справа № 462/9548/23

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гвоздюка Ростислава Миколайовича,

встановив:

позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача неповернуту частину позики грошових коштів в розмірі 9 600 доларів США, що на день подання позову становить 348 993,60 грн., та стягнути понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.01.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в сумі 10000 доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути до 01.05.2018 року. На підтвердження відповідачем було надано розписку. Зазначає, що ув`язку з неповерненням боргу, було погоджено відстрочення повернення. 08.06.2021 року відповідач повернув частину коштів а саме 600 доларів США, а решту боргу у розмірі 9600 доларів США обіцяв повернути до 2022 року про що написано ним розписку.

Зазначає, що відповідач суму боргу не повернув, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача неповернуту частину позики грошових коштів.

02 січня 2024 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) та призначено судове засідання.

Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали з підстав, викладених у такій.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що він є настоятелем у церкві. Відповідача ОСОБА_2 , його родину позивач знає біля десяти років. ОСОБА_2 звернувся до позивача із питанням позики для розвитку власної справи, а оскільки позивач мав можливість позичити такі кошти то у листопаді 2017 року фактично передав відповідачу 10 тисяч доларів США. Через пів року ОСОБА_2 написав розписку від 05.01.2018 року, яка засвідчила факт передачі грошей у 2017 році. Оскільки ОСОБА_2 був учасником АТО та мав намір отримати земельну ділянку, то у розписці було вказівка на ділянку, або будівельні матеріали, які необхідні були позивачу для будівництва будинку. Друга розписка була написана в день повернення 600 доларів США 08.06.2021 року. Позивач зауважив, що ОСОБА_2 зробив при цьому помилку, замість, 9400 доларів США написав у розписці 9600 доларів США, однак переписувати не став. Позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 9600 доларів США згідно розписки. З відповідачем востаннє він спілкувався перед поданням позову до суду.

Представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 у період до 2014 року був Пустомитівським міським головою, згодом учасником АТО, та у позивача не було підстав вважати, що відповідач не поверне борг. Зауважив, що відповідач на даний час має багато боргових зобов`язань, а тому просить постановити рішення, яким стягнути з нього заборгованість за розпискою.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач не подав відзиву на позов, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до наявних матеріалів справи судом встановлено наступне.

Відповідно до копії розписки від 05.01.2018 року, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні:

ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 вид. 8 лютого 1999, Личаківським РВ УМВС у Льв. обл. зобов`язується повернути кошти у сумі 10000 тис. у.о, або земельну ділянку, за кошти, які він обіцяв повернути будівельними матеріалами до 01.05.2018 р. (а.с. 3)

Відповідно до копії розписки від 08.06.2021 року, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні:

Ярема Ростислав повернув п. Миколі Гнатіву 600 $, залишок до повернення 9600 $ доларів США до 2022р. (а.с. 4)

Відповідно до положень статі 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 206/6401/18 (провадження № 61-9197св21) зазначено, що: «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)».

Однак, розписка від 05.01.2018 року, та розписка від 08.06.2021 року не містить відомостей щодо отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у позику, тобто не підтверджує факт передачі коштів у день написання розписок або у будь-який інший день. У зазначених розписках відсутня дата отримання коштів та від кого такі кошти були отримані.

Вказане відповідає висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 10.02.2022 у справі № 760/8114/18 (провадження № 61-19533св20).

Також, відповідно до розписки від 05.01.2018 року ОСОБА_2 зобов`язується повернути кошти у сумі 10000 тис. у.о, або земельну ділянку, за кошти, які він обіцяв повернути будівельними матеріалами до 01.05.2018 р., що не відповідає положенням статі 1046 ЦК України відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, а відтак у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Сплачений судовий збір залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2024 року.

Суддя: І.С. Мруць