ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5822/24 Справа № 209/711/23 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (суддя першої інстанції Лобарчук О.О., повний текст рішення складено 18 березня 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути на користь Товариства з відповідача заборгованість за кредитним договором №010/0204/82/0283856 від 18.05.2016 року у розмірі 31101,62 грн. та судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 9000 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 квітня 2023 року позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 серпня 2023 року задоволена заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну стягувача його правонаступником. Замінено вибулого Стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа у справі: №209/711/23 на правонаступника Стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс": про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 010/0204/82/0283856.

06 вересня 2023 року представником відповідача ОСОБА_2 була подана заява про скасування заочного рішення суду від 20.04.2023 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року заочне рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасоване та призначена справа до розгляду у порядку за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованість за кредитним договором №010/0204/82/0283856 від 18.05.2016 року в розмірі 31101 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн. 00 коп. та 9000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, а всього 11684 00 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, судом не з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем було нараховано проценти після спливу визначного договором строку кредитування.

Зазначає, що у виписці з особового рахунку відсутня транзакція коштів з рахунку банку, згідно кредитного договору, який є у фінансовому звіті ДПС України.

Вказує на те, що наданий кредитний договір, у вигляді Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0204/82/0283856 від 18.05.2016 року, укладений між позичальником та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не відповідає нормам Закону України «Про споживче кредитування».

Судом першої інстанції не були отримані та досліджені у судовому засіданні оригінали або належним чином засвідчені копії документів первинного бухгалтерского обліку.

ОСОБА_2 просив рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 31101,62 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні (3028х100=302800).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що, 18.05.2016 р. між позичальником, яким є ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» був укладений Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0204/82/0283856, відповідно до умов якого, Банк відкрив Позичальнику картковий рахунок, з кредитам лімітом в розмірі 6800,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 18.05.2020 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 42% (а.с.10-22)

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 010/0204/82/0283856 від 18.05.2016 року станом на 18.01.2023 року має заборгованість у розмірі 31101,62 грн., з яких: нараховані 3% річних - 72,97 грн.; втрати від інфляції - 436,31 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 12331,09 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 411,48 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 17849,77 грн.; заборгованість з пені - 0,00 грн. (а.с.26-29)

З виписки по особовому рахунку, наданої позивачем, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 25.05.2016 року активно користується карткою та вносить суми для погашення заборгованості (а.с.30-47).

26.06.2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-9, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»/Банк відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за Кредитним договором № 010/0204/82/0283856 від 18.05.2016 р., що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником, яким є ОСОБА_1 (а.с.48-55, 56-59).

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що власноручно підписаний відповідачем Додаток №1 до Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0204/82/0283856 від 18.05.2016 року, містить обов`язок повернення кредиту, сплату відсотків щомісячними платежами до 20 числа кожного місяця упродовж строку кредитування, та штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості. Тобто, сторони погодили порядок, строки виконання зобов`язання та неустойку за порушення його виконання.

Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207ЦК України правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі,якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах,у листах,телеграмах,якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі,якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2016 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» був укладений Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0204/82/0283856, відповідно до умов якого, Банк відкрив Позичальнику картковий рахунок, з кредитам лімітом в розмірі 6800,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 18.05.2020 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 42% (а.с.10-22).

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 010/0204/82/0283856 від 18.05.2016 року станом на 18.01.2023 року має заборгованість у розмірі 31101,62 грн., з яких: нараховані 3% річних - 72,97 грн.; втрати від інфляції - 436,31 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 12331,09 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 411,48 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 17849,77 грн.; заборгованість з пені - 0,00 грн. (а.с.26-29)

З виписки по особовому рахунку, наданої позивачем, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 25.05.2016 року активно користується карткою та вносить суми для погашення заборгованості.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Відповідно до п. 63 вказаного вище Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Тому виписка по рахунку ОСОБА_1 в сукупності з укладеним кредитним договором з додатками до нього підтверджує факт отримання ним у кредит коштів за договором від 18.05.2016 року №010/0204/82/0283856.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором.

Відповідачем не надано суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не доведено відсутність заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «Дебт Форс» про стягнення заборгованості кредитом за договором від 18.05.2016 року №010/0204/82/0283856 розмірі 31101,62 грн є обґрунтованими.

Щодо вимог про стягнення відсотків, апеляційний суд, виходить з наступного.

Судом встановлено, що з розрахунку заборгованості за кредитним договором №010/0204/82/0283856 вбачається, що станом на 17.01.2023 року заборгованість ОСОБА_1 , зокрема, за відсотками складає 18474,31 грн.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 дійшла висновку, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Перевіряючи наявний у матеріалах справи розрахунок, апеляційним судом встановлено, що відсотки нараховувалися в тому числі й після 18.05.2020 року, тобто після спливу визначених у пункті 1.4 договору 48 місяців строку кредиту, отже, вимоги про стягнення відсотків нарахованих після 18.05.2020 року є необґрунтованими.

З розрахунку заборгованості за відсотками вбачається, що на дату відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» сума заборгованості складала 411,48 грн.

В подальшому Товариство здійснило нарахування відсотків поза межами встановленого договором строку до 17.01.2023 року у розмірі 18474,31 грн., а тому апеляційний суд вважає, що в цій частині рішення підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості за відсотками до 746,34 (411,48 грн. сума, яка була на дату відступлення права вимоги+334,86 грн. сума заборгованості за відсотками з 26.09.2019 року по 18.05.2020 року) (12331,09 х42%/100%/365х236 = 334,86).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що сума відсотків, що підлягають стягненню з відповідача, є обґрунтованою в розмірі 746,34 грн, а тому оскаржуване рішення в частині стягення відсотків підлягає зміні до 746,34 грн.

В іншій частині оскаржуване рішення скасуванню чи зміні не підлягає, оскільки, як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка була правомірна визнана судом, однак належним чином не було перевірено розрахунок заборгованості за відсотками у зв`язку із чим рішення в цій частині підлягає зміні із зменшенням розміру відсотків до 746,34 грн.

За таких обставин, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за кредитною заборгованістю становить 13586,71 грн., яка складається з наступного: нараховані 3% річних 72,97 грн, втрати інфляції 436,61 грн., заборгованість за кредитом 9за тілом кредиту) 12331,09 грн., забогованість за відсотками - 746, 34 грн.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Також у зв`язку із зміною оскаржуваного рішення, підлягає перерозподілу судовий збір, розмір правничої допомоги зміні не підлягає, оскількі в апеляційній скарзі відсутні будь-які заперечення стосовно стягнутої з відповідача суми.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та зменшенням суми, яка підлягає стягненню, апеляційний суд вважає. що слід змінити судовий збір, стягнутий з відповідача за подання позовної заяви до 1154,12 грн., а також відповідачу необхідно стягнути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2267,04 грн.

Компенсувати сплачений відповідачем судовий збір за рахунок судового збору, сплаченого позивачем, стягнувши на користь відповідача ОСОБА_1 судовий збір 2267,04 1157,12 = 1112,92 гривень.

Керуючись ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» () заборгованість за кредитним договором №010/0204/82/0283856 від 18.05.2016 року в розмірі 13586 грн. 71 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (ЄДРПОУ 43577608) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1112,92 грн.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта