Дата документу 18.06.2024 Справа № 335/7435/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/7435/23 Головуючий у І інстанції: Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/807/1022/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання іпотеки припиненою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» про визнання іпотеки припиненою.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.06.2011 між ПАТ «Український Професійний Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 439, за умовами якого вона отримала від банку споживчий кредит у розмірі 100000 грн, зі строком погашення до 10.06.2021.

22.06.2011, з метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором № 439 від 22.06.2011, між банком та позивачем було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою Л.В., який зареєстровано в реєстрі за № 642.

На умовах, передбачених Іпотечним договором № 642 від 22.06.2011, ОСОБА_1 передала банку в іпотеку власну квартиру АДРЕСА_1 , яку вона придбала 22.08.2002 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорненькою О.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 2710.

22.06.2011 на підставі Договору № 642 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про іпотеку № 31809538 від 22.06.2011, а також запис про обтяження за № 31809481 від 22.06.2011.

21.06.2018 між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ ФК «Довіра та гарантія» укладено Договір № 43 відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором, та Договір № 43/1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охрименко М.С., який зареєстровано в реєстрі за № 1447.

На підставі Договору № 43/1 від 21.06.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 31809538 від 22.06.2011 було змінено, а саме: іпотекодержателем квартири за Іпотечним договором № 642 від 22.06.2011 визначено ТОВ ФК «Довіра та гарантія».

03.06.2021 між ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2X2 ФІНАНС» був укладений Договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., який зареєстровано в реєстрі за № 125. 03.06.2021 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58540558, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М., за ТОВ «2x2 ФІНАНС» зареєстровано право власності на спірну квартиру, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено відповідний запис за № 42312680.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2022 у справі № 335/9371/21, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 27.06.2023, Договір купівлі-продажу від 03.06.2021 (реєстр. № 125) був визнаний недійсним, скасовано рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, ухвалене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. від 03.06.2021, індексний номер 58540558 від 03.06.2021, номер запису про право власності 42312680 щодо проведення реєстрації права власності на спірну квартиру, та визнано за позивачем право власності на цю квартиру.

20.07.2023 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 68591466, на підставі вказаного рішення суду, внесено до Державного реєстру речових прав відповідний запис за № 51117620 про право власності позивача на спірну квартиру.

ОСОБА_1 вважає іпотеку спірної квартири за Договором № 642 від 22.06.2011 припиненою, з огляду на те, що іпотека є різновидом застави, а відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі реалізації предмета застави.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати припиненою іпотеку квартири АДРЕСА_1 за Іпотечнним договором, укладеним 22.06.2011 між ОСОБА_1 та ПАТ «Український Професійний банк», правонаступником якого є ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», посвідченим 22.06.2011 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 642, розподілити судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинами справи, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати припиненою іпотеку квартири АДРЕСА_1 за Іпотечнним договором, укладеним 22.06.2011 між ОСОБА_1 та ПАТ «Український Професійний банк», правонаступником якого є ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», посвідченим 22.06.2011 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 642; виключити записи про державну реєстрацію обтяжень та державну реєстрацію іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна (реєстраційний номер майна 5670874): з Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно № 4433271 від 31.01.2007 та № 1350135 від 04.10.2004; з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку № 1346501 від 01.10.2004, № 1347202 від 01.10.2004 та № 4435044 від 01.02.2007.

В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що іпотека квартири за Іпотечним договором припинилась в момент продажу відповідачем квартири на користь ТОВ «2X2 ФІНАНС» з 03.06.2021, не зважаючи на те, що Договір купівлі-продажу квартири визнаний недійсним у судовому порядку, оскільки іпотеку придбано з порушенням установленого порядку реалізації недобросовісним набувачем.

У письмових поясненнях представник ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» - адвокат Міньковська А.В. заперечує проти доводів скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Крім того, пояснення містять попередній розрахунок судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді, в розмірі 20000 грн.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Мартиненко К.І. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та прийнятті нової постанови про задоволення позову.

Представник ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» - адвокат Лівак І.М. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2024 року просила залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду встановлений факт того, що реалізація квартири позивача, як предмета іпотеки, була вчинена не відповідно до Закону України «Про іпотеку», і не породила жодних юридичних наслідків, крім реституції.

З моменту набрання законної сили рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2022 у справі № 335/9371/21, яким встановлений факт того, що реалізація квартири позивача, як предмета іпотеки, була вчинена не відповідно до Закону України «Про іпотеку», і не породила жодних юридичних наслідків, крім реституції, сторони повернулись до стану правовідносин між ними, який існував до укладення недійсного договору купівлі-продажу, а реалізацію (продаж) предмету іпотеки слід вважати такою, що не відбулась.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з положенням ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому вказаним Законом.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є різновидом застави.

Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, реалізації предмета застави (ч. 1 ст. 593 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 22.06.2011 між ПАТ «Український Професійний Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 439, за умовами якого позивач отримала від банку споживчий кредит у розмірі 100000 грн, зі строком погашення до 10.06.2021.

22.06.2011, з метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором № 439 від 22.06.2011, між банком та позивачем було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою Л.В., який зареєстровано в реєстрі за № 642.

На умовах, передбачених Іпотечним договором № 642 від 22.06.2011, ОСОБА_1 передала банку в іпотеку власну квартиру АДРЕСА_1 , яку вона придбала 22.08.2002 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорненькою О.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 2710.

22.06.2011 на підставі Договору № 642 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про іпотеку № 31809538 від 22.06.2011, а також запис про обтяження за № 31809481 від 22.06.2011.

21.06.2018 між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено Договір № 43 відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором, та Договір № 43/1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охрименко М.С., який зареєстровано в реєстрі за № 1447.

На підставі Договору № 43/1 від 21.06.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 31809538 від 22.06.2011 було змінено, а саме: іпотекодержателем квартири за Іпотечним договором № 642 від 22.06.2011 визначено ТОВ ФК «Довіра та гарантія».

03.06.2021 між ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2X2 ФІНАНС» був укладений Договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., який зареєстровано в реєстрі за № 125. 03.06.2021, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58540558, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М., за ТОВ «2x2 ФІНАНС» зареєстровано право власності на спірну квартиру, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено відповідний запис за № 42312680.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2022 у справі № 335/9371/21, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 27.06.2023, Договір купівлі-продажу від 03.06.2021 (реєстр. № 125) був визнаний недійсним, скасовано рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, ухвалене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. від 03.06.2021, індексний номер 58540558 від 03.06.2021, номер запису про право власності 42312680 щодо проведення реєстрації права власності на спірну квартиру, та визнано за позивачем право власності на цю квартиру.

20.07.2023 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 68591466, на підставі вказаного рішення суду, внесено до Державного реєстру речових прав відповідний запис за № 51117620 про право власності позивача на спірну квартиру.

Станом на час розгляду цієї справи судові рішення по суті спору у справі № 335/9371/21 оскаржені відповідачем у касаційному порядку, касаційне провадження відкрите і триває, що не є перешкодою для розгляду цієї справи по суті, проти чого представники сторін не заперечували.

Представники сторін також не оспорювали тієї обставини, що станом на час розгляду цієї справи заборгованість позивача за Кредитним договором від 22.06.2011 продовжує існувати.

Суд першої інстанції також встановив, що у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ТОВ ФК «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на спірну квартиру й у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2022 у справі № 335/9371/21, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 27.06.2023, встановлено протиправність ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо продажу спірної квартири на користь ТОВ «2х2Фінанс», а саме: низку порушень норм, передбачених ст. 38 Закону України «Про іпотеку», і, як наслідок, Договір купівлі-продажу від 13.06.2021 був визнаний недійсним.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначеним рішенням суду встановлений факт того, що реалізація квартири позивача, як предмета іпотеки, була вчинена не відповідно до Закону України «Про іпотеку», і не породила жодних юридичних наслідків, крім реституції.

З моменту набрання законної сили вказаним рішенням суду сторони повернулись до стану правовідносин між ними, який існував до укладення недійсного договору купівлі-продажу, а реалізацію (продаж) предмету іпотеки слід вважати такою, що не відбулась, що також підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 68591466 від 20.07.2023, на підставі вказаного рішення суду, внесено до Державного реєстру речових прав відповідний запис за № 51117620 про право власності позивача на спірну квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 є необґрунтованими та спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, які, з рахуванням встановлених у цій справі конкретних обставин цим висновкам не суперечать.

При цьому, Верховний Суд неодноразово зазначав, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Категорія «подібні правовідносини» може означати як такі правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і такі, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, встановивши наявність у позивача зобов`язань перед відповідачем, для забезпечення виконання якого було укладеного Іпотечний договір, з урахуванням того, що з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 03.06.2021 (реєстр. № 125), скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, ухвалене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. від 03.06.2021, індексний номер 58540558 від 03.06.2021, номер запису про право власності 42312680 щодо проведення реєстрації права власності на спірну квартиру, та визнання за позивачем право власності на цю квартиру, сторони повернулись до стану правовідносин між ними, який існував до укладення недійсного договору купівлі-продажу, а реалізацію (продаж) предмету іпотеки слід вважати такою, що не відбулась.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи ОСОБА_1 та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржниці та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2024 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: