Ухвала

24 червня 2024 року

м. Київ

справа № 295/1369/24

провадження № 61-5335ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 про встановлення юрисдикції позовної заяви та касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на свою користь моральну шкоду, спричинену порушенням процесуального законодавства при розгляді судових справ, у розмірі 120 000,00 грн.

Богунський районний суд м. Житомира ухвалою від 01 лютого 2024 року відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист цивільного права з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Житомирський апеляційний суд постановою від 19 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2024 року 2023 року - без змін.

08 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу (вх. № 12649/0/220-24 від 12.04.2024), зі змісту якої видно, що ОСОБА_1 , просила прийняти касаційну скаргу стосовно оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 19 березня 2024 року та окремою ухвалою встановити юрисдикцію її позовної заяви.

09 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу (вх. № 13049/0/220-24 від 16.04.2024), зі змісту якої видно, що ОСОБА_1 , просила скасувати ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2024 року і змінити рішення непередаючі позовну заяву на новий розгляд; скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 19 березня 2024 року і змінити рішення непередаючі позовну заяву на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2024 року касаційні скарги залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення цієї ухвали, а саме - заявнику запропоновано подати нову редакцію касаційної скарги, оформлену відповідно до статті 392 ЦПК України, та в якій зазначити відомості про наявність або відсутність у ОСОБА_1 електронного кабінету; уточнити прохальну частину касаційної скарги, викласти її вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України; зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про усунення недоліків, в якій зазначила, що нею було подано дві різні касаційні скарги, а саме:

касаційна скарга від 08 квітня 2024 року(вх. № 12649/0/220-24 від 12.04.2024), яка є окремою касаційною скаргою із вимогою про встановлення юрисдикції позовної заяви, в якій вона просить окремою мотивованою ухвалою її задовольнити;

касаційна скарга від 09 квітня 2024 року (вх. № 13049/0/220-24 від 16.04.2024) на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 березня 2024 року. Попередньо подані касаційні скарги підтримує, уточнену касаційну скаргу подавати не буде.

З огляду на викладене Верховний Суд при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження враховує зміст та обґрунтування попередньо поданих касаційних скарг ОСОБА_1 .

Щодо касаційної скарги (вх. № 12649/0/220-24 від 12.04.2024) про встановлення юрисдикції позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 36 та пункту 1 частини першої статті 44 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.

Право касаційного оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначено у статті 389 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції під час розгляду касаційних скарг діє в межах цивільного процесуального законодавства України, його повноваження визначені Главою 2 Розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті (стаття 409 ЦПК України).

Отже, з огляду на приписи статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції не визначає «юрисдикцію позовної заяви».

Ураховуючи наведене, касаційну скаргу (вх. № 12649/0/220-24 від 12.04.2024) про встановлення юрисдикції позовної заяви необхідно повернути заявнику, оскільки Главою 2 Розділу V ЦПК України «Касаційне провадження» встановлення юрисдикції позовної заяви не передбачено.

Щодо касаційної скарги (вх. № 13049/0/220-24 від 16.04.2024) на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 березня 2024 року.

Касаційна скарга (вх. № 13049/0/220-24 від 16.04.2024) підлягає поверненню, оскільки ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали Верховного Суду від 02 травня 2024 року, а саме - не надала суду нової редакції касаційної скарги оформленої відповідно до статті 392 ЦПК України, в якій необхідно було зазначити відомості про наявність або відсутність у неї електронного кабінету; уточнити прохальну частину касаційної скарги з урахуванням положень статті 409 ЦПК України; зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, а також надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявнику.

У відведений судом строк та станом на 24 червня 2024 року вимоги ухвали заявником не виконано, недоліки касаційної скарги (вх. № 13049/0/220-24 від 16.04.2024) не усунуто, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому наявні підстави для її повернення заявнику.

Одночасно суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги (вх. № 13049/0/220-24 від 16.04.2024) не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись Главою 2 Розділу V ЦПК України «Касаційне провадження» та статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 12649/0/220-24 від 12.04.2024) про встановлення юрисдикції позовної заяви повернути заявнику.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 13049/0/220-24 від 16.04.2024) на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 березня 2024 року повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев