Справа № 490/6788/23
РІШЕННЯ

іменем України

"03" травня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Багрін І.А., представника позивача адвоката Давиденка Є.С., представника відповідача адвоката Когіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агростар Сістемс» про скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ

в липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом, поданим в його інтересах адвокатом Давиденком Євгенієм Сергійовичем, до Фермерського господарства «Агростар Сістемс» про скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 9,49 га, кадастровий номер: :05:000:1031, яка розташована за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, Щербанівська сільська рада, та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказану земельну ділянку позивач набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01 липня 2020 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Нехимчуком К.Б.

В 2022 році з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався про існування договору оренди належної йому земельної ділянки, який був укладений від його імені та ФГ «Агростар Сістемс» 16 червня 2021 року. Проте позивач вказаний договір не підписував, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи, яка була проведена в межах кримінального провадження, розпочатого за його зверненням до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив скасувати запис про державну реєстрацію права оренди ФГ «Агростар Сістемс» на земельну ділянку площею 9,49 га, кадастровий номер: :05:000:1031, відповідно до договору оренди від 16 червня 2021 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2023 року справу передано на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2023 року відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

18 вересня 2023 року від представника відповідача адвоката Когіна А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Надана останнім копія висновку почеркознавчої експертизи, проведеної в межах кримінального провадження, таким критеріям не відповідає. Водночас, з часу укладення спірного договору оренди відповідач виконував взяті на себе зобов`язання, а саме сплачував позивачу плату за користування земельною ділянкою (орендну плату).

Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Давиденко Є.С. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав.

Представник відповідача адвокат Когін А.В. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав з підстав, вказаних у відзив на позов.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01 липня 2020 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Нехимчуком К.Б., позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 9,49 га, кадастровий номер: :05:000:1031, яка розташована за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, Щербанівська сільська рада, та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованим 23 червня 2021 року № 262831769, зареєстровано право оренди ФГ «Агростар Сістемс» щодо земельної ділянки площею 9,49 га, кадастровий номер: :05:000:1031, відповідно до договору оренди від 16 червня 2021 року, строком на 10 років, орендодавець ОСОБА_1 .

Також з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000153 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України (кримінальні провадження № 0000153 від 21.07.2022 за ч.1 ст. 358 КК України, № 0000773 від 17.09.2022 за ч.4 ст.185 КК України, № 0000823 від 07.10.2022 за ч.4 ст.185 КК України об`єднані згідно постанови прокурора Вознесенської окружної прокуратури Романенко Л.М.).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України).

За ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦПК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач посилався на те, що спірний договір оренди ним не підписаний. На підтвердження своїх доводів останнім було надано копію висновку почеркознавчої експертизи № СЕ-19/115-22/7996-ПЧ від 09 листопада 2022 року (проведена в межах кримінального провадження № 0000153 від 21 липня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 листопада 2023 року по справі № 513/879/19 зазначила, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

Верховний Суд у постановах від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22, від 17 квітня 2024 року у справі № 741/1183/21 зробив висновок про те, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім.

Між тим позивач позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляв.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію права оренди задоволенню не підлягають, з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову. Керуючись ст. ст.12,13,81,141,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агростар Сістемс» про скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2024 року.

Суддя Л.В.Лузан