Справа № 276/688/24
Провадження по справі №2/276/268/24
24 червня 2024 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М.,
за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення фатку, що має юридичне значення, з участю третьої особи приватного нотаріусу Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Наталії Адамівни, -
Позивач, від імені якого діє представник адвокат Соломонюк С.А., звернувся до суду з позовом, в якому просив: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт не проживання ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 , разом із його батьком ОСОБА_4 на момент смерті (відкриття спадщини), тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 , та протягом двох років до його смерті; встановити факт, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, хто прийняв спадщину за своїм померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_4 .
Як зазначає представник позивача, станом на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 не проживав зі спадкодавцем ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 . Факт не проживання позивача із спадкодавцем останні три роки підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, що також можуть підтвердити свідки.
Оскільки на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 відповідач не проживав за місцем своєї реєстрації, тобто не мешкав разом зі спадкодавцем останні три роки, у позивача виникла необхідність встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно не проживав за адресою: АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_4 на момент смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 02.04.2024 відкрито загальне позовне провадження за даним позовом та призначено підготовче судове засідання.
У підготовче судове засідання, що було призначене на 23.04.2024 та 23.05.2024 відповідач повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату і час судового розгляду шляхом направлення рекомендованої поштової кореспонденції та розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада України», клопотань до суду не заявив, про поважні причини неявки в суд не повідомив.
Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Суд ухвалив провести підготовче судове засідання без участі сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи та третьої особи.
Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23.05.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування від приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Наталії Адамівни копії спадкової справи, зареєстрованої у Спадковому реєстрі за №70299002 (номер у нотаруса 11/2023), заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито підготовче провадження по справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання рекомендованим листом судових повісток за адресою реєстрації, які повернулися до суду без вручення, та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву сторони позивача, яка не заперечувала проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення.
Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим Білоцерківським міським РАГС Київської області області 30.07.1964 року.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Новоборівської селищної ради Житомирської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 роки, про що 13.02.2023 року складено відповідний актовий запис № 15.
На виконання ухвали Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23.05.2024 приватним нотаріусом Кулініч Н.А. суду надано копію спадкової справи № 11/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 долучено до матеріалів справи.
З матеріалів спадкової справи слідує, що 21.02.2023 року приватним нотаріусом Кулініч Н.А. на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, відкрито спадкову справу № 11/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71561218 від 21.02.2023 року.
Дружина померлого ОСОБА_4 ОСОБА_5 , будучи спадкоємцем за законом, від прийняття спадщини відмовилась на користь ОСОБА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах спадкової справи заява ОСОБА_5 від 10.03.2023 року.
02.02.2024 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Н.А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 35/02-31, якою відмовлено ОСОБА_1 в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкові земельні ділянки після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки крім нього, іншим спадкоємцем, який також прийняв спадщину за законом, є син спадкодавця ОСОБА_3 відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, як такий, що зареєстрований із спадкодавцем ОСОБА_4 на день його смерті, що підтверджує факт їх спільного постійного проживання із спадкодавцем станом на день відкриття спадщини.
Згідно довідки виконкому Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 136/08-10 від 22.02.2023 року, місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Також відповідно до вказаної довідки ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно був зареєстрований та проживав по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті в будинку були зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства в АДРЕСА_1 від 20.03.2023 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за даною адресою не проживають останні два роки.
Згідно з актом актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства в АДРЕСА_1 від 12.02.2024 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за даною адресою не проживає останні три роки.
Допитаний в судовому засідання у якості свідка ОСОБА_1 повідомив, що адреса реєстрації місця проживання його брата ОСОБА_3 за місцем реєстрації місця проживання їхнього батька ОСОБА_4 була формальною. Батько зареєстрував ОСОБА_3 за адресою реєстрації свого місця проживання у 2007 році, однак ОСОБА_3 за вказаною адресою ніколи не проживав. Фактичне місце проживання ОСОБА_3 знаходилось у селищі Іршанськ, де він проживав близько восьми років. На даний час місце проживання ОСОБА_3 йому невідоме.
Свідок ОСОБА_7 повідомила, що вона працює на посаді начальника фінансового відділу Новоборівської селищної ради та знала померлого ОСОБА_4 , а також ОСОБА_3 . ОСОБА_3 до 2021 року проживав на підприємстві свого батька ОСОБА_4 та вона його періодично бачила в селищі Нова Борова. З 2021 року ОСОБА_3 виїхав з селища Нова Борова та на даний час там не проживає.
Свідок ОСОБА_8 , дружина позивача ОСОБА_1 , повідомила, що ОСОБА_3 зареєстрований в селищі Нова Борова за адресою реєстрації його батька ОСОБА_4 , однак фактично там не проживав, час від часу приходив гостювати до батька. ОСОБА_3 проживав на території підприємства, де батько був директором, спільного господарства з батьком він не вів. З 2021 року вона не зустрічала ОСОБА_3 взагалі, його місце перебування їй невідоме, на похорон до батька він не приїжджав.
Свідок ОСОБА_9 повідомив, що проживає по сусідству з підприємством, на території якого проживав ОСОБА_3 . Наскільки йому відомо, ОСОБА_3 з батьком не проживав. З 2019 року він ОСОБА_3 не зустрічав, на похорон до батька ОСОБА_3 не приїжджав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, оцінивши всі зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Судом встановлено, що визначений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_3 не звертався. Спадкову справу №11/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведено 21.02.2023 року на підставі заяви позивача ОСОБА_1 .
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідач ОСОБА_3 були зареєстровані по АДРЕСА_1 . Водночас, фактичне місце проживання ОСОБА_3 було відмінним, останні роки він не проживав з батьком за цією адресою, а проживав за іншими адресами. Наведені обставини підтверджуються показаннями свідків, матеріалами справи та відповідачем не спростовано.
Отже, оскільки ОСОБА_3 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися місцем його постійного проживання, тому у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України прийняв спадщину, що відкрилася після смерті батька.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
У свою чергу з приводу позову ОСОБА_1 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем та факту, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, хто прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.
Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.
Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.
Предметом позову ОСОБА_1 визначив вимогу про встановлення факту непроживання ОСОБА_3 із спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, хто прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 .
Виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагався довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги за законом на підставі поданої ним 21.02.2023 року нотаріусу заяви про прийняття спадщини, що свідчить про відсутність порушень його прав щодо прийняття спадщини як спадкоємця за законом.
Вимоги позивача щодо встановлення факту непроживання зі спадкодавцем та факту, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, хто прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , не є належним способом судового захисту позивача у розумінні статті 16 ЦК України. Вказане є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Окрім того, відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.
Якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви (підпункти 3.13-3.15 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку).
Відтак, прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 не позбавляє відповідача ОСОБА_3 як спадкоємця першої черги за законом, який фактично не прийняв спадщину, права звернутися до суду з відповідним позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.
У свою чергу, саме на нотаріуса покладено обов`язок по встановленню кола спадкоємців, яке за певних обставин може бути змінено.
Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем та факту, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, хто прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , не є належним способом судового захисту позивача у розумінні статті 16 ЦК України. Вимоги про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом як за єдиним спадкоємцем позивач не заявляв.
З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 76-79, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 352, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення фатку, що має юридичне значення, з участю третьої особи приватного нотаріусу Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Наталії Адамівни, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Третя особа: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Наталія Адамівна, адреса місцезнаходження: м. Житомир, вул. Покровська, 5/1.
Повний текст рішення виготовлено 25.06.2024 року.
Суддя А.М.Збаражський