Справа № 203/894/14-ц
Провадження № 2/0203/366/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2024 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С .

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» про визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ПАТ «КБ «Надра», в якому банк посилався на те, що 07.06.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» (після зміни найменування ПАТ «КБ «Надра») та відповідачем було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/723-АП, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 65427,52 долари США, на строк до 06.06.2014 року. В порушення взятих на себе зобов`язань позичальник не виконує умови кредитного договору та станом на 19.12.2013 року має заборгованість в сумі 1059946 грн. 21 коп., яка складається з: основного боргу в сумі 64676,03 долари США, що еквівалентно 516955 грн. 51 коп.; відсотків в сумі 47112,98 долари США, що еквівалентно 376574 грн. 05 коп.; пені в сумі 12764,36 долари США, що еквівалентно 102025 грн. 53 коп.; штрафів в сумі 6542,75 долари США, що еквівалентно 52296 грн. 20 коп.; тіла за страховим траншем в сумі 679,07 долари США, що еквівалентно 5427 грн. 81 коп.; процентів за страховим траншем в сумі 663,03 долари США, що еквівалентно 5299 грн. 59 коп.; пені за страховим траншем в сумі 171,09 долари США, що еквівалентно 1367 грн. 52 коп. В зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в зазначеному розмірі та судові витрати по справі.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на первісний позов та пред`явлено зустрічний позов до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», в яких останній, не заперечуючи факту укладення кредитного договору та отримання кредиту, посилався на те, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 10.02.2009 року передав з метою реалізації автомобіль марки Ауди А6, 2007 р.в., р.н. НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання ВАТ «КБ «Надра» в особі начальника ПББ ФВАТ «КБ «Надра» Ліскіна І.Е., що підтверджується відповідним актом. На момент укладання кредитного договору, відповідно до п.3.1.2 вартість автотранспортного засобу складала 330409 грн, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день прийняття автомобіля в заставу дорівнювало 65427,52 доларам США та відповідає сумі коштів, які було надано в кредит. Таким чином, він повністю та своєчасно виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Посилаючись на вказані обставини, відповідач у зустрічному позові просив визнати припиненими зобов`язання перед ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за кредитним договором №8/2007/840-К/723-АП від 07.06.2007 року.

У відповіді на відзив та відзиві на зустрічний позов представник ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» посилався на те, що передача предмету застави рухомого майна заставодержателю не є підставою для припинення зобов`язання за кредитним договором, оскільки розмір кредитної заборгованості може бути більшим за вартість заставного майна. За відсутності доказів реалізації предмета застави та вартості, відповідні доводи відповідача є безпідставними.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.20214 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.06.2014 року позов було задоволено.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.12.2020 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення суду від 05.06.2014 року, з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС».

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.11.2023 року було скасовано заочне рішення по справі від 05.06.2014 року та справу призначено до нового розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 22.12.2023 року було прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» про визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні 19.03.2024 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» підтримав первісний позов та просив його задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_3 в наданій заяві просив розглядати справу за їх відсутності, зазначивши про підтримання зустрічного позову та заперечуючи проти задоволення первісного позову.

З урахуванням поданої представником відповідача заяви та положень ч.3 ст.211 ЦПК України, стадії судового розгляду, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки сторін.

Заслухавши представника первісного позивача, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст.582 ЦК України оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом.

Оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок оцінки предмета застави не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1,4 ст.591 ЦК України передбачено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (тут та далі в редакції, що діяла на момент укладання договору та передачі застави обтяжувачу) обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет

забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального

обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Відповідно до змісту ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Статтею 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» було встановлено, що обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов`язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону.

Боржник або інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону.

У разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження відповідне зобов`язання, забезпечене обтяженням, вважається повністю виконаним і обтяжувач не вправі пред`являти боржнику інші вимоги у зв`язку з виконанням цього зобов`язання.

У разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження усі обтяження відповідного рухомого майна з вищим пріоритетом зберігають чинність, а обтяження з нижчим пріоритетом припиняються.

Згідно ст.30 зазначеного вище Закону обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов`язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.

Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Покупець предмета забезпечувального обтяження набуває право власності на відповідне рухоме майно без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом.

Частиною 1 ст.31 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач розподіляє доходи від продажу предмета забезпечувального обтяження в такій черговості: 1) покриття витрат на організацію продажу предмета забезпечувального обтяження; 2) задоволення забезпечених обтяженням вимог обтяжувачів з вищим пріоритетом; 3) задоволення власної забезпеченої обтяженням вимоги; 4) задоволення забезпечених обтяженням вимог обтяжувачів з нижчим пріоритетом; 5) повернення решти боржнику.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Надра») та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір автопакет №8/2007/840-К/723-АП, відповідно до умов пп.1.1,1.1.2,1.1.3,1.1.4 якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 65427,52 долари США на придбання транспортного засобу, з відсотковою ставкою 15,1% річних та строком до 06.06.2014 року.

Крім того, відповідно до пп.1.2.1,1.2.2 кредитного договору банком було відкрито позичальнику траншеві кредитну лінію з лімітом 3271,38 долари США для покриття витрат позичальника на страхові платежі згідно договору страхування, який було укладено між ОСОБА_2 та ЗАТ «Українська інноваційна страхова компанія «Інвестсервіс».

Пунктом 3.1.1 договору сторони погодили, що в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передає в заставу автотранспортний засіб, що набувається позичальником по договору купівлі-продажу автотранспортного засобу №2007085 від 05.06.2007 року, укладеного між позичальником та ПП «Аеліта-Моторс» та яким, згідно розділу договору «Визначення термінів», є автомобіль Ауди А6, 2007 р.в., чорного кольору, р.н. НОМЕР_1 .

Згідно п.3.1.2 договору за домовленістю сторін вартість автотранспортного засобу складає 330409 грн., що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день прийняття автотранспортного засобу в заставу складає 65427,52 долари США.

Пунктом 3.1.5 договору було передбачено, що при порушення позичальником умов цього договору щодо строків виконання зобов`язання у банку виникає право на задоволення вимог, забезпечених заставою, за рахунок предмету застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється згідно чинного законодавства (п.3.1.6 договору).

Пунктом 3.1.7 договору, окрім іншого, було встановлено, що банк має право отримати задоволення за рахунок предмету застави своїх вимог щодо дострокового виконання зобов`язань, в тому числі тієї частини зобов`язання, строк виконання якої не настав.

Згідно п.4.2.3 договору встановлено, що банк має право отримати відшкодування з іншого майна позичальника, яке не виступає предметом застави по цьому договору, у випадку, якщо сум, отриманих від реалізації предмету застави, недостатньо для повного погашення зобов`язань позичальника.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», посилалось на те, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 19.12.2013 року утворилась заборгованість в сумі 132609,31 долари США, що еквівалентно 1059946 грн. 21 коп. та яка складається з: основного боргу в сумі 64676,03 долари США, що еквівалентно 516955 грн. 51 коп.; відсотків в сумі 47112,98 долари США, що еквівалентно 376574 грн. 05 коп.; пені в сумі 12764,36 долари США, що еквівалентно 102025 грн. 53 коп.; штрафів в сумі 6542,75 долари США, що еквівалентно 52296 грн. 20 коп.; тіла за страховим траншем в сумі 679,07 долари США, що еквівалентно 5427 грн. 81 коп.; процентів за страховим траншем в сумі 663,03 долари США, що еквівалентно 5299 грн. 59 коп.; пені за страховим траншем в сумі 171,09 долари США, що еквівалентно 1367 грн. 52 коп.

Заперечуючи проти позовних вимог та вважаючи свої зобов`язання за договором припиненими, відповідач посилався на те, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 10.02.2009 року передав з метою реалізації автомобіль марки Ауди А6, 2007 р.в., р.н. НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання ВАТ «КБ «Надра» в особі начальника ПББ ФВАТ «КБ «Надра» Ліскіна І.Е., що підтверджується відповідним актом. На момент укладання кредитного договору, відповідно до п.3.1.2 вартість автотранспортного засобу складала 330409 грн, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день прийняття автомобіля в заставу дорівнювало 65427,52 доларам США та відповідає сумі коштів, які було надано в кредит. Таким чином, вважав, що він повністю та своєчасно виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Також відповідач посилався на безпідставне нарахування процентів та пені після зміни строку виконання основного зобов?язання.

Перевіряючи вказані доводи сторін, суд враховує наступне.

Відповідно до правових висновків, наведених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі №522/1528/15-ц, провадження №14-67цс20, визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Водночас, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Суд враховує, що зустрічний позов про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором відповідачем було пред`явлено в рамках цивільної справи за позовом кредитора про стягнення заборгованості за цим договором, що свідчить про обрання відповідачем неналежного та неефективного способу захисту права, оскільки в даному випадку останні мав себе захищати в судовому процесі про стягнення в нього коштів, заперечуючи проти позову, шляхом подачі відповідного відзиву та доказів, що останнім і було зроблено до подачі зустрічного позову.

Також суд враховує, що відповідно до наданого відповідачем акту приймання-передачі майна від 10.02.2009 року підтверджується факт передачі ним заставного майна - автомобіля марки Ауди А6, 2007 р.в., р.н. НОМЕР_1 , разом із комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на відповідальне зберігання ВАТ «КБ «Надра» в особі начальника ПББ ФВАТ «КБ «Надра» Ліскіна І.Е.

Згідно довідки РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях вбачається, що автомобіль марки Ауди А6, 2007 р.в., р.н. НОМЕР_1 , 06.06.2007 року було зареєстровано за ОСОБА_2 12.05.2009 року вказаний автомобіль знято з обліку для реалізації. З 12.03.2010 року по 21.12.2023 року автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_4 .

Вказані акт та довідка підтверджують досягнення сторонами згоди щодо позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження для погашення заборгованості позичальника за кредитним договором.

При цьому, суд враховує, що вказаним діям у відповідності до ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» мало передувати обов`язкове направлення банком відповідачу письмової вимоги з зазначенням розміру заборгованості на момент її пред`явлення.

З моменту пред`явлення такої вимоги вважається зміненим строк виконання основного зобов`язання, після якого втрачається право банку нараховувати проценти та пеню.

Під час розгляду справи, сторонами у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України не представлено суду доказів, щодо дати направлення також вимоги, щодо дати та вартості продажу заставного майна, що позбавляє суд можливості визначити кінцевий строк виконання зобов`язань та розрахувати і визначити на відповідну дату розмір заборгованості по платежам, з урахуванням вартості продажу заставного майна.

Також враховує, що за встановлених у справі обставин банк, як заставодержатель не набував права власності на заставне майно, а скористався своїм правом на його продаж третій особі. Тому, відповідно до наведених вище положень ЦК України та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», умов укладеного між сторонами договору, передача заставного майна заставодержателю та його подальший продаж третій особі не тягне за собою автоматичного припинення зобов`язань за кредитним договором в силу закону та/або договору.

На момент укладання кредитного договору, відповідно до п.3.1.2 вартість автотранспортного засобу складала 330409 грн, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день прийняття автомобіля в заставу дорівнювало 65427,52 доларам США.

В кредит відповідачу було надано кошти в сумі 65427,52 долари США, а також у вигляді відновлювальної кредитної лінії в сумі 3271, 38 долари США. Також договором було передбачено сплату процентів за користування кредитом та застосування штрафних санкцій за порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Вказане свідчить що розмір кредиту та наступних обов`язкових платежів за договором перевищував вартість заставного майна на момент укладення договору.

В зв`язку ненаданням суду доказів щодо дати пред`явлення вимоги про усунення порушень договору та щодо вартості продажу заставного майна, суд також позбавлений можливості перевірити чи покривають кошти отримані від реалізації заставного майна розмір наявної на момент такої реалізації заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні первісного та зустрічного позову за недоведеністю позовних вимог належними та достатніми доказами, а в задоволенні зустрічного позову також в зв`язку із обранням відповідачем неналежного способу захисту права.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, понесені сторонами по справі судові витрати покладаються на останніх.

Керуючись ст.ст.526,528,572,582,590,591,599,626,628,1048,1049,1054 ЦК України, ст.ст.26,27,29-31 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» про визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими відмовити повністю.

Понесені сторонами по справі судові витрати покласти на останніх.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 червня 2024 року.

Суддя С.Ю.Казак