Справа № 308/5800/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Придачук О.А., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності,-

встановив:

01.04.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить:

- розірвати договір купівлі-продажу, укладений 10 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Петрик Н.В., зареєстрований в реєстрі за №646;

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок, загальною площею 208,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про реєстрацію права власності №40109219, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровий номер :49:001:0305, площею 0,01 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про реєстрацію права власності №40109219, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна101);

- визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок, загальною площею 208,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на земельну ділянку за кадастровий номер :49:001:0305, площею 0,01 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач підтвердив, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих саме підстав. Разом із тим, позивач ввів суд в оману, оскільки він звернувся із аналогічними позовами до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, справа №308/5798/24 /суддя Крегул М.М./ та справа № 308/5804/24 /суддя Голяна О.В., що вбачається з автоматизованої системи документообігу суду Д-3, цього ж дня, тобто 01.04.2024. А тому позивачем не дотримано вимог п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Таким чином, станом на дату звернення до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 01.04.2024 позивачем було подано інший позов до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Разом з тим, про даний факт позивач суду не повідомив.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) й дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

За змістом наведеної норми, перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.

Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що при поданні позову до суду, позивач свідомо надано підтвердження, передбачене п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, яке не відповідало дійсності, та свідчить про недобросовісність його дій, - суд приходить до висновку, що такі дії суперечать завданню та основним засадам цивільного судочинства, принципу ефективності судового процесу, порушують права інших учасників судового процесу. Таким чином, такі дії позивача визнаються зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

На підставі наведеного, позов підлягає поверненню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 44, 175, 260-261, 352-355 ЦПК України, суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності- повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Придачук О.А.