Провадження № 2/344/763/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Устинській Н.С., Горайській Ю.В.,

за участі представника Позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Княжа» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_5 (надалі «Відповідач 1»), Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа» (надалі «Відповідач 2»), в якому просила:

стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Княжа» на її користь заподіяну майнову шкоду внаслідок ДТП у розмірі 153 773,40 грн.;

стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Княжа» на її користь заподіяну моральну шкоду внаслідок ДТП у розмірі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 29.03.2023 року та сталася з вини ОСОБА_5 , що підтверджено рішенням суду, Позивачу, як власнику транспортного засобу було завдано матеріальної та моральної шкоди, пов`язаних з механічними ушкодженнями, спричиненими транспортному засобу, та душевними стражданнями в результаті вчинення ОСОБА_5 таких дій.

Як зазначено в позовній заяві, сума завданих збитків згідно висновку експерта від 06.04.2023 року №СЕ-19/109-23/4124-АВскладає 269 682,00 грн. Страховою компанією на даний час виплачено на рахунок ОСОБА_4 115 909,60 грн. страхового відшкодування. Таким чином, на даний час завдана та не відшкодована шкода становить 153 772,40 грн., яку Позивач просить стчгнути солідарно з відповідачів.

Представник Позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_5 , правом на подання до суду відзиву на позов не скористався.

В ході розгляду справи представником Відповідача 1 подано письмові додаткові пояснення, в яких він зазначив про те, що у спірних правовідносинах транспортний засіб Позивача марки «Mazda», модель «5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, так як згідно експертного висновку вартість ремонту значно перевищує вартість самого транспортного засобу.

Оскільки транспортний засіб Позивача вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Представник Відповідача 1 також звернув увагу на те, що Позивачем до матеріалів позову не додано висновку експерта оцінювача про вартість залишків відповідного авто, який залишився у власності ОСОБА_4 .

Оскільки страховою компанією в межах страхового ліміту (160 000,00 грн.) було виплачено на користь ОСОБА_4 суму відшкодування у розмірі 115 109,60 грн., на що вона добровільно погодилася, на думку представника Відповідача 1, підстави для стягнення з ОСОБА_5 додаткових сум, окрім суми франшизи у розмірі 3200,00 грн., відсутні.

В частині вимог про відшкодування моральної шкоди представник Відповідача 1 заперечив, посилаючись на ненадання доказів спричинення Позивачу моральної шкоди та заявленого до відшкодування її розміру у 10 000,00 грн.

В судових засіданнях представник Відповідача 1 проти позовних вимог, окрім про стягнення з Відповідача 1 франшизи, заперечував, просив в їх задоволенні відмовити.

Відповідачем 2 Приватним акціонерним товариством«Українська страхова компанія «Княжа» на адресу суду подано Відзив на позов, у якому представник Відповідача 2 заперечила проти позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні.

Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача 2 у відзиві посилається на те, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування не можуть бути задоволені, оскільки згідно статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, то його власнику страховиком відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

У спірних правовідносинах після дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Позивача вважається фізично знищеним, і згідно вимог закону його власнику страховою компанією було відшкодовано різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема, різниця між вартістю автомобіля Позивача до та після ДТП за мінусом франшизи (3200,00 грн.) згідно полісу страхування № ЕР-212231727 становить: 269 682,00 грн. (ринкова вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди) 150 522,39 грн. (вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди) 3200,00 грн. (франшиза) = 115 969,61 грн., що й було виплачено Позивачу.

Також у відзиві представник страхової компанії звернула увагу на те, що в ході розгляду заяви про виплату страхового відшкодування Позивач та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа» досягли згоди про розмір (115 969,61 грн.) грн. та спосіб здійснення страхового відшкодування, що підтверджується підписаною Позивачем заявою щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування відшкодування від 14.07.2023 року. Позивач погодилася із визначеним страховиком розміром страхового відшкодування, будь-яких заперечень щодо розміру страхового відшкодування не висловлювала. Тому, за твердженням представника Відповідача 2, страховою компанією було виконано обов`язок з виплати страхового відшкодування в даному випадку в повному обсязі.

В частині вимог про стягнення з Відповідача 2 моральної шкоди представник заперечила, посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачено стягнення з страховика моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням чи знищенням майна потерпілого.

Аналогічно представник Відповідача 2 посилалася на відсутність законодавчо закріпленого положення про солідарну відповідальність страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого.

В судових засіданнях представник Відповідача 2 проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представника Позивача, представників Відповідача 1 та Відповідача 2, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

За змістом ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається зі змісту постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року у справі №344/6258/23 (набрала законної сили 21.08.2023 року):

«Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 29 березня 2023 року серії ААД № 140298 (а.с. 1) водій ОСОБА_5 березня 2023 року о 22.00 год. в м. Івано-Франківську по вул. Петлюри 14, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen GG» д.н.з. НОМЕР_2 , був не уважним, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу транспортному засобу марки «Mazda» д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі та здійснив зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п. 2.3 б) 16.11 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Допротоколу поліцейськими долучено план-схему дорожньо-транспортної пригоди, пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди.

З план-схеми дорожньо-транспортної пригоди в м. Івано-Франківську по вул. Петлюри 14, 29 березня 2023 року (а.с. 2) вбачається ділянка дороги, на якій сталась дорожньо-транспортна пригода, дорожня обстановка, розташування транспортних засобів марки «Volkswagen GG» д.н.з. НОМЕР_2 та марки «Mazda» д.н.з. НОМЕР_2 та їх пошкодження

…

Таким чином матеріалами провадження доведено факт порушення ОСОБА_5 п.п. 2.3 «б», 16.11 ПДР, тому в його діях є склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

…

З урахуванням наведеного, вважаю, що суддя суду першої інстанції, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично встановлених по справі обставин зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ст. 124 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП».

Отже, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року у справі №344/6258/23 (набрала законної сили 21.08.2023 року) ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Провадження по справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Як встановлено Судом, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «Volkswagen GG» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-212231727 від 28.11.2022 року (а.с.65), за яким ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа» взяло на себе обов`язок в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ч. 3 п. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як встановлено Судом, власник транспортного засобу марки «Mazda» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 звернулася на адресу ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа`із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

03.04.2023 року представником ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа» здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Mazda» д.н.з. НОМЕР_1 (Акти огляду транспортного засобу (дефектна відомість) (а.с.70-73).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею ж 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу

Так, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1. статті 30 вказаного закону).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди(пункт 30.2. статті 30 закону).

25 серпня 2023 року представником ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа`складено Розрахунок суми страхового відшкодування до справи №04 на підставі Висновку експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року, складеного Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України (а.с.69), за змістом якого:

вартість відновлювального ремонту 326 061,17 грн.

конструктивна загибель ТЗ так

матеріальний збиток у разі економічно необґрунтованого ремонту ТЗ (ринкова вартість ТЗ на дату) 269 682,00 грн.

вартість залишків ТЗ після страхового випадку 150 522,39 грн.

безумовна франшиза 3200,00 грн.

сума страхового відшкодування 115 959,61 грн.

Суд зауважує, що здійснений представником ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа» розрахунок суми страхового відшкодування базується на Висновку експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року, складеного Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України.

Вказаний висновок експерта міститься в матеріалах справи, та його було додано Позивачем в якості додатків до позовної заяви (а.с.22-38).

Зі змісту Висновку експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року, складеного Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, вбачається, що його складено за замовленням ОСОБА_4 , тобто Позивача.

Згідно вищевказаного висновку експерта (розділ «Висновок») вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Mazda», 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на момент дослідження внаслідок пошкоджень отриманих 29.03.2023, становила 269 682,00 грн.

Крім того, у мотивувальній частині Висновку експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року експерт дійшов наступних розрахунків:

Ринкова вартість представленого на дослідження автомобіля «Mazda», 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, станом на 29.03.2023 року з урахуванням особливостей його стану на вказаний момент часу, які можна було встановити авто товарознавчими методами, становила 269 682,00 грн.

вартість відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля Mazda», 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження станом на 03.04.2023 року визначається рівною: 326 061,17 грн.

вартість відновлювального ремонту досліджуваного з урахуванням коефіцієнту його фізичного зносу станом на момент дослідження визначається: 119 159,61 грн.

Крім того, у мотивувальній частині зазначеного висновку експерта, на сторінці 15 висновку, експерт зазначив:

«Оскільки Свр = 326061,17 грн > С = 269682,00 грн., тоді гідно Методики (4) вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент ДТП.

У = С = 269682,00 грн.».

14 липня 2023 року ОСОБА_4 звернулася до голови правління Відповідача 2 із Заявою щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування (а.с.66), в якій надала банківський рахунок для виплати страхового відшкодування та підтвердила, що між потерпілим і страховиком досягнуто згоду про розмір страхового відшкодування, який складає 115 959,61 грн. (сто п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять грн. 61 коп.). Зазначений розмір страхового відшкодування розраховано на підставі висновку експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року та з урахуванням передбаченого розміру франшизи 3200 грн., застосування коефіцієнту фізичного зносу (за наявності) та інших вимог, що передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Також у вказаній заяві ОСОБА_4 шляхом власноручного проставлення особистого підпису підтвердила, що розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, визначений у цій заяві, відповідає її волевиявленню та викладений без стороннього примусу в даний час.

28 серпня 2023 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа» на рахунок ОСОБА_4 було перераховано суму 115 909,61 грн. страхового відшкодування (а.с.20).

Вказаний факт сторонами не заперечується.

Разом з тим, посилаючись на те, що на проведення фактичного ремонту транспортного засобу «Mazda», 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було витрачено більшу суму, аніж сума страхового відшкодування, і на даний час невідшкодованою залишається шкода в розмірі 153 772,40 грн., ОСОБА_4 звернулася до суду з даним цивільним позовом.

В обґрунтування розміру заявленої до стягнення майнової шкоди представник Позивача покликався на доданий до позовної заяви Висновок експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року, складений Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України.

В подальшому в ході судового розгляду справи представник Позивача посилався на те, що станом на час подання позову автомобіль вже відремонтовано, однак не всі підтверджуючі вартість ремонту документи збереглися.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитківу результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у пунктах 16, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

В силу ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст.6 вказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу (ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до абз.2 п.36.2 ст.36 зазначеного Закону у разі визнання страховиком вимог заявника обґрунтованими він приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, являється підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

Потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з даним цивільним позовом, Позивач у позовній заяві покликалася на те, що оскільки згідно з наданим нею до позову висновком експерта сума завданого збитку становить 269 682,00 грн., а страховою компанією відшкодовано 115 909,61 грн., невідшкодованою залишається сума збитку у 153 772,40 грн., і вказану суму згідно позовної заяви Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

При цьому, норми закону чи положення договору, яким встановлено солідарний обов`язок страховика і страхувальника в межах спірних правовідносин, Позивачем у позові не зазначено.

В подальшому ж, в судових засіданнях представник Позивача вже покликався на те, що пошкоджений у ДТП з вини Відповідача 1 автомобіль станом на даний час вже є відремонтованим, і на здійснення такого ремонту витрачено суму у 430 211,37 грн., однак не всі відповідні платіжні документи у Позивача збереглися, так як частково ремонт здійснювавася іншою особою, яка на відповідній правовій підставі на момент ДТП керувала транспортним засобом.

Так, Суд зауважує, що до матеріалів позової заяви Позивачем самостійно додано копію Висновку експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року, складеного Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України за замовленням Позивача (а.с.22-39).

Вказаний висновок також було покладено в основу складеного 25 серпня 2023 року представником ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа» Розрахунку суми страхового відшкодування до справи №04 (а.с.69), за змістом якого:

вартість відновлювального ремонту 326 061,17 грн.

конструктивна загибель ТЗ так

матеріальний збиток у разі економічно необґрунтованого ремонту ТЗ (ринкова вартість ТЗ на дату) 269 682,00 грн.

вартість залишків ТЗ після страхового випадку 150 522,39 грн.

безумовна франшиза 3200,00 грн.

сума страхового відшкодування 115 959,61 грн.

Судом вже було звернуто увагу на те, що у мотивувальній частині Висновку експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року експерт дійшов наступних розрахунків:

Ринкова вартість представленого на дослідження автомобіля «Mazda», 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, станом на 29.03.2023 року з урахуванням особливостей його стану на вказаний момент часу, які можна було встановити авто товарознавчими методами, становила 269 682,00 грн.

вартість відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля Mazda», 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження станом на 03.04.2023 року визначається рівною: 326 061,17 грн.

вартість відновлювального ремонту досліджуваного з урахуванням коефіцієнту його фізичного зносу станом на момент дослідження визначається: 119 159,61 грн.

Крім того, у мотивувальній частині зазначеного висновку експерта, на сторінці 15 висновку, експерт зазначив:

«Оскільки Свр = 326061,17 грн > С = 269682,00 грн., тоді гідно Методики (4) вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент ДТП.

У = С = 269682,00 грн.».

Таким чином, зі змісту проведених експертом у Висновку експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року розрахунків вбачається наступне:

ринкова вартість автомобіля «Mazda», 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, станом на 29.03.2023 року становила 269 682,00 грн.

вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda», 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження станом на 03.04.2023 року визначається рівною: 326 061,17 грн.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу після ДТП (326 061,17 грн.) перевищує його ринкову вартість до моменту ДТП (269 682,00 грн.), що в розумінні статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» означає, що ремонт такого транспортного засобу вважається економічно необґрунтованим, а, відповідно, автомобіль вважається фізично знищеним.

В такому випадку, відповідно до імперативної вимоги статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2. статті 30 вказаного закону).

Вартість транспортного засобу до ДТП у спірних відносинах становить 269 682,00 грн.

Вартість транспортного засобу після ДТП у спірних відносинах визначається за формлою: 269 682,00 грн. (вартість транспортного засобу до ДТП) 119 159,61 грн. (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту його фізичного зносу) = 150 522,39 грн.

При цьому, Суд зауважує, що вартість залишків транспортного засобу після страхового випадку у розмірі 150 522,39 грн. було визначено у Розрахунку суми страхового відшкодування до справи №04 від 25 серпня 2023 року (а.с.69), і Позивачем така вартість залишків не оспорювалася.

Отже, різниця між вартістю транспортного засобу «Mazda», 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 до та після дорожньо-транспортної пригоди становить:

269 682,00 грн. 150 522,39 грн. 3200,00 грн. (франшиза) = 115 969,61 грн.

Судом встановлено, що вказану суму було виплачено страховою компанією на користь Позивача за її згодою.

При цьому, Позивач добровільно погодился на випату саме такої суми страхового відшкодування, узгодивши її та підписавши відповідну заяву від 14.07.2023 року.

Доводи представника Позивача стосовно того, що у спірних відносинах не відбувалося відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди на підставі статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не заслуговують на увагу, оскільки сама по собі відсутність у заяві-згоді від 14.07.2023 року посилання на статтю 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не свідчить, що відповідні обставини не мали місця.

Факт здійснення страховою компанією страхового відшкодування на підставі статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підтверджується математичними розрахунками, здійсненими експертом за замовленням самої Позивача (Висновок експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року), а також наявним в матеріалах справи Розрахунком суми страхового відшкодування до справи №04 від 25 серпня 2023 року, складеним представником ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа» (а.с.69), у якому в графі «Конструктивна загибель транспортного засобу» зазначено «Так».

Доводи представника Позивача, що у спірних відносинах Позивачу відшкодовувалася вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу не підтверджуються належними засобами доказуваннями та спростовуються самим змістом Висновку експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля з урахуванням коефіцієнту його фізичного зносу станом на момент дослідження визначається: 119 159,61 грн.

Натомість, Позивачці виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 115 959,61 грн., і вказана сума підтверджується математично, виходячи з даних цього ж Висновку експерта №СЕ-19/109-23/4124-АВ від 06.04.2023 року: 269 682,00 грн. 150 522,39 грн. 3200,00 грн. (франшиза) = 115 969,61 грн.

Таким чином, з врахуванням того, що власник пошкодженого автомобіля «Mazda», 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , звернувшись до страховика про виплату страхового відшкодування та, в подальшому, власноручно підписавши заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, чим підтвердила, що між нею і страховиком досягнуто згоду про розмір страхового відшкодування, що відповідає її волевиявленню, та який було розраховано на підставі висновку належного експерта, тобто, фактично погодилася із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком, і не наполягала на проведенні додаткової оцінки чи експертизи пошкодженого автомобіля та отримала страхове відшкодування у розмірі 115 969,61 грн. Суд приходить до висновку, що в діях ПрАТ «УСК «Княжа» відсутні ознаки порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як і відсутній обов`язок здійснювати будь-які доплати, в тому числі, в солідарному порядку, в зв`язку із чим Позивачу слід відмовити у задоволенні позову до страхової компанії про стягнення матеріальної шкоди.

При погодженні й виплаті власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу заподіяної шкоди, вдруге здійснення виплат (доплат) Законом не передбачено.

Подібний за змістом висновок міститься у постанові ВС від 10 червня 2020 року, справа № 333/2096/17.

Отже, з моменту виплати на користь Позивача суми страхового відшкодування у 115 969,61 грн. відповідне деліктне зобов`язання припинилося.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04.07.2018 року у справі 755/18006/15, «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодуванняна страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».

У спірних правовідносинах страховою виплатою покрито повне відшкодування завданої винуватцем ДТП шкоди (на підставі статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а тому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) не виникло.

У зв`язку з вищевикладеним, у винуватця ДТП, тобто ОСОБА_5 , відсутній обов`язок щодо виплати будь-якого іншого розміру страхового відшкодування у припиненому зобов`язанні, окрім суми франшизи у розмірі 3200,00 грн., якою відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» є частина збитку, яка не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Виплата франшизи покладається на винуватця ДТП.

Таким чином, з ОСОБА_5 на користь Позивача підлягає сума франшизи в розмірі 3 200,00 грн.

В іншій частині вимог про стягнення страхового відшкодування до ОСОБА_5 слід відмовити.

Крім того, Суд зауважує, що строною Позивача в ході розгляду справи не обґрунтовано підстав солідарного обов`язку відповідачів у спірних правовідносинах.

Підстави виникнення солідарного зобов`язання врегульовано статтею 541 Цивільного кодексу України, за змістом якої солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Чинне законодавство не передбачає солідарного обов`язку страхувальника та страховика щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого.

В частині вимог ОСОБА_4 про стягнення з відповідачів в солідарному порядку моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., Суд звертає увагу на наступне.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом (частина друга статті 1167 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту».

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі;

зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;

у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;

завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;

гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості;

по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

У даній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість», що зазначена у ст. 23 ЦК України, які є оціночними поняттями, та суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди (вказана позиція викладена у Постанові ВС КАС України №750/750/6330/17 від 27 листопада 2019 року).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

В рамках розгляду даної цивільної справи Позивач, обґрунтовуючи факт завдання їй моральної шкоди, покликалася на те, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу їй було завдано моральної шкоди, яка виражена у переживаннях за пошкоджений автомобіль, вимушеним ремонтом, порушенням привичного способу життя та завдано додаткових незручностей, що є розлядом нормального життя, підставою нервової напруги та переживань, витратою часу на відновлення порушеного права.

Однак, як встановлено Судом, на момент ДТП за участю ОСОБА_5 , ОСОБА_4 водієм транспортного засобу «Мазда» АТ 4452НМ не була, у ньому не перебувала, вона не є учасником ДТП, яке мало місце за участю Відповідача 1.

Як самостійно підтвердив представник Позивача, автомобіль «Мазда» АТ 4452НМ перебував у правомірному користуванні іншої особи (який є учасником ДТП), саме вказана інша особа, зі слів представника Позивача, здійснював ремонт транспортного засобу.

Суд зауважує, що факт завдання моральної шкоди, як власнику майна, в результаті пошкодження автомобіля, що на праві власності належить Позивачу, підлягає доведенню, а не презюмується автоматично.

В рамках позовної вимоги про стягнення солідарно з обох відповідачів моральної шкоди Позивачем не доведено як наявності самої моральної шкоди; так і наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою у Позивача. Не доведено належними засобами доказування і розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у 10 000,00 грн.

Крім того, чинне законодавство не передбачає обов`язку страхової компанії щодо відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій особі в результаті ДТП, як і не передбачено солідарного обов`язку страхувальника і страховика у аналогічних правовідносинах, у зв`язку з чим вимога про стягнення моральної шкоди з Відповідача 2 є безпідставною.

Вимога про стягнення моральної шкоди з Відповідача 1 ОСОБА_5 є недоведеною.

За таких обставин у задоволені позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Щодо клопотання представника Відповідача 1 про стягнення витрат на правничу допомогу.

Ву ході розгляду справи представником Відповідача 1 подано заяву про розподіл судових витрат та документи на підтвердження факту надання правничої допомоги (а.с.212-215).Розмір правничої допомоги у 15 000,00 грн. сторона Відповідача 1 просить стягнути з Позивача.

Представник Позивача пояснень щодо стягнення витрат на правничу допомогу не надав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду надаються договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як зазначено Верпховним Судом у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі

№ 922/445/19.

Так, представник Відповідача 1 адвокат Гедзик Василь Миронович є адвокатом (https://erau.unba.org.ua/profile/51899).

В матеріалах справи також містяться належні документи на підтвердження повноважень адвоката Гедзика Василя Мироновича на представництво інтересів ОСОБА_5 .

За результатами розгляду даної цивільної справи адвокатом Гедзик В.М. заявлено до стягнення витрати на правову допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Згідно наявної в матеріалах справи квитанції (а.с.212) ОСОБА_5 на рахунок адвоката Гедзика В.М. оплачено суму правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн.

У Постанові Верховного Суду від 01.02.2023 року у справі №160/19098/21 (адміністративне провадження № К/990/30188/22) Верховним Судом зазначено наступне:

«суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір».

Таким чином, на думку Суду, співмірним розміром правничої допомоги, з урахуванням складності даної справи, реального часу надання правничої допомоги та обсягу необхідної до виконання роботи, враховуючи факт часткового задоволення позовних вимог, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, Суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат Відповідача 1 на професійну правничу допомогу до 5 000 грн.

За таких обставин, враховуючи визначені у ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, факт часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Судовий збір слід розподілити відповідно до статті 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 2, 15, 16, 22, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 22, 29, 30, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 6 ст. 82, ст. ст. 133, 137, 141ЦПК України, керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273,354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Княжа» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ,на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ,суму франшизи у розмірі 3200,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ,на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати зі сплати судового збору в сумі 32,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ,витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.06.2024 року.

Суддя Домбровська Г.В.