Справа № 357/799/24
Провадення № 2-з/357/7/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" січня 2024 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2024 року адвокат Касьяненко Дмитро Леонідович звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Білоцерківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, подана позовна заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду, як справа позовного провадження.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2024 року головуючим суддею по справі було визначено суддю Кошеля Б.І.

Одночасно з позовом представником ОСОБА_1 - адвокатом Касьяненко Дмитром Леонідовичнм було подано до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Заява мотивована тим, що на початку травня позивачу стало відомо, що його дідусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить актовий запис 7 лютого 2023 року за №3, номер актового запису 292. Після смерті свого дідуся, позивач дізнався про існування заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Мельничук І.М. 25.11.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за №6386. Вважаючи, що підпис на заповіті від 25.11.1997 року, виконаний не ОСОБА_3 , позивач звернувся із позовом про визнання вказаного заповіту недійсним. У разі невжиття заходів забезпечення позову іншим спадкоємцям ОСОБА_3 може бути видано свідоцтво про право на спадщину на належну йому на момент смерті квартиру та відчужити її іншим особам, що призведе до необхідності подання нового позову про визнання недійсним договору та, як наслідок, понесення позивачем додаткових витрат. Позовною вимогою є визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Мельничук І.М. 25.11.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за №6386. Задоволення позовних вимог призведе до зміни складу спадкоємців, а тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане нерухоме майно може стати перешкодою для належного та повного захисту і відновлення порушених прав позивача, у зв`язку з тим, що вказане майно може бути безперешкодно відчужено на користь третіх осіб. Позивач зазначає, що позовна заява є співмірною вимогам заяви про вжиття заходів забезпечення, оскільки здійснення подальшого відчуження майна призведе до зміни сторін та обрання способу захисту, що не тільки утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а фактично призведе до унеможливлення спадкування за спадкодавцем та до необхідності подання нового позову про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Заява про забезпечення позову, згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12 січня 2024 року, була передана на розгляд судді Кошелю Б.І. 15 січня 2024 року.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи у відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України, в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, до подання позовної заяви, або у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При прийнятті рішення про вжиття заходів забезпечення позову суди мають надати правильну правову оцінку підставам застосування цих заходів.

Забезпечення позову є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі ст. 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавець таким чином дає особам, які беруть участь у справі, можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд враховує предмет спору, співмірність вимог позивача з заявленими ним заходами забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

Позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Арешт майна як захід забезпечення позову це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (постанови Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17; від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19).

Однак, позивачем до позовної заяви та заяви про забезпечення позову не надано документів, з яких суд мав можливість встановити кому належало чи належить майно, на яке позивач просить накласти арешт. Також, суд позбавлений можливості здійснити оцінку наявності зв`язку між заходом забезпечення та предметом позовної заяви.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Для вжиття заходів забезпечення позову заявник має підтвердити обставини наведені в заяві належними доказами.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі зібрані у справі докази, суд дійшов висновку за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційної інстанції безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутніми в судовому засіданні при оголошенні ухвали мають право на її оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Б. І. Кошель