ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/2065/23Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/817/565/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 596/2065/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», інтереси якого представляє ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2024 року, ухваленого суддею Лисюк І.О., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі за текстом АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.08.2010 року у розмірі 42593,14 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 19.08.2010 АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується Відповідач.

19.08.2010 року ОСОБА_2 підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці Відповідач підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання за використання кредитних коштів ознайомлений».

АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 31.10.2023 року має заборгованість 42593,14 грн., яка складається з наступного:

- 7464,29 грн. - заборгованість за тілом кредита;

- 35128,85 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18.03.2023 позовну заяву Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.08.2010 в розмірі 7464 гривень 29 копійок.

В задоволенні решти вимог, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 483 гривень.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2024 року у справі №596/2065/23 в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за відсотками в розмірі 8741,16 грн. В іншій частині рішення залишити без змін, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, оскільки відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду по всім істотним умовам договору. Заявник вказує, що відповідач підписавши разом із заявою-анкетою, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» 19.08.2010 вже був ознайомлений з умовами договору, в тому числі і з розміром відсоткової ставки, а саме тип кредитної лінії - поновлювана, пільговий період (нарахування процентів передбачено за ставкою 0,01 % річних) становить до 30 днів за кожною витратою, базова процентна ставка - 2,5 % на місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів/рік).

Заявник вказує, на те, що Довідка про умови - кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" - це частина договору приєднання яка містить конкретні умови користування кредитними коштами.

Зокрема, довідка містить ІПН відповідача, ПІП відповідача та особисто підписано відповідачем. Заперечень щодо факту підписання даної довідки матеріали справи не містять, а також факту того, що Довідка є складовою частиною Договору.

Умови кредитування із використанням кредитної карти «Універсальна» розцінюються як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети та довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", а тому є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Однак, суд першої інстанції взагалі не дослідив та не надав правової оцінки Довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" якою передбачено умову сплати та розмір процентної ставки, не було досліджено розрахунок заборгованості, відповідно до якого, за весь період процентна ставка нараховувалася за ставкою 30%, тобто 2, 5 % на місяць, як і передбачено умовами Договору.

Вказує, що остання перевипущена карта має строк дії до 06/15, тобто до 30 червня 2015 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 червня 2015 року відповідач має, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 01 липня 2015року.

Отже, Позивач має право нарахувати заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами по 30 червня 2015 року за первісною відсотковою ставкою визначеною у анкеті-заяві, довідці про умови кредитування - 2,5% на місяць (30% річних), відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 19.08.2010 станом на 30.06.2015.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на дату закінчення строку дії кредитної карти «Універсальна» № 353762 з терміном дії до червня 2015 року (30.06.2015), заборгованість за відсотками нарахована за ставкою 30% на рік і становить 8741,16 грн.

Заявник також наголошує на те, що згідно виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідач після встановлення кредитного ліміту, почав користуватися кредитними коштами за допомогою картки, знімати кошти через банкомати та інше, здійснював операції щодо часткового погашення заборгованості, у тому числі на погашення нарахованих відсотків за користування кредитом, однак використані кредитні кошти банку не повернув, що призвело до утворення простроченої заборгованості.

Відтак, суд не дослідив належним чином докази по справі, не звернув уваги на наявність заборгованості за відсотками та без належних підстав відмовив у стягненні заборгованості за відсотками, не оцінив усіх фактичних обставин справ та доводів позивача щодо наявності заборгованості відповідача та її розміру, порушивши норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що заявником фактично оскаржується рішення Гусятинського районного суду від 18.03.2024 в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами в сумі 8741,16 грн, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 19.08.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 шляхом підписання відповідачем анкети-заяви № б/н від 19.08.2010 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг був укладений договір про надання банківських послуг б/н, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на умовах, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах банку у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві зазначено, що відповідач приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір про надання банківських послуг (а.с. 21зворіт).

Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_2 були надані наступні кредитні картки: 16.07.2010 «Універсальна» № НОМЕР_1 з терміном дії до липня 2014 року; 19.08.2011 «Універсальна» № НОМЕР_2 з терміном дії до червня 2015 року (а.с. 20).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 (договір б/н), 19.08.2010 ОСОБА_2 був встановлений кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн, який надалі періодично збільшувався, востаннє 29.05.2011 до 10 300,00 грн, а 30.10.2019 року відбулося зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн (а.с. 19).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н станом на 31.10.2023 заборгованість становить 42593,14 гривень, з яких: 7464,29 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 35128,85 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом. (а.с.6-13).

При цьому, з виписки за договором б/н за період з 16.07.2010 до 23.11.2023 вбачається, що відповідач користувався наданими йому кредитними картками та регулярно використовував кредитні карти для зняття готівки, оплати товарів і послуг, а також користувався кредитними коштами у межах суми кредитного ліміту (а.с. 14-18).

Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с.6-13) заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № б/н від 19.08.2010 станом на 31.08.2023 становить 42593,14 грн, з яких:

35128,85 грн - заборгованість за тілом кредиту,

35128,85 грн - заборгованість за відсотками;

в т.ч.35128,85 грн - заборгованість за відсотками на поточну заборгованість;

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з такого.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по нарахованих відсотках, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить посилання на конкретні умови кредитування, нарахування відсотків та строки повернення кредиту, а тому саме по собі підписання ОСОБА_2 заяви-анкети, без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг не підтверджує узгодження сторонами умов кредитування. Отже, відсутні підстави вважати, що 19.08.2010 сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з такого.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 19 серпня 2010 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.21).

Судом встановлено, що у анкеті-заяві позичальника від 19 серпня 2010 року процентна ставка не зазначена. При цьому зазначено лише паспортні дані відповідача, ідентифікаційний податковий номер, місце проживання, реєстрації та контактний телефон, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Однак відсутні відомості про тип картки та кредитний ліміт, розмір процентів за користування кредитом, розмір пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, тощо.

Отже, сама по собі підписана Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 19.08.2010 без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, за невиконання умов кредитного договору, оскільки такі істотні умови договору сторонами у встановленому законом порядку не погоджені.

Роздруківка із сайту позивача (витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», на яких відсутній підпис відповідача) належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що у цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 серпня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 грудня 2023 року), тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_2 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Доводи заявника в апеляційній скарзі про те, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 19.08.2010 є складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, в тому числі і з розміром відсоткової ставки, яка підтверджена його підписом, не заслоговують на увагу, оскільки у анкеті-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 19 серпня 2010 року відсутнє посилання на довідку про умови кредитування. Отже, ознайомлення відповідача з довідкою про умови кредитування та її підписання відповідачем не дає підстав для стягнення процентів за користування кредитом, оскільки вона не є документом, який складає договір про надання банківських послуг, а тому не можна вважати, що у ньому відбулася фіксація волі сторін договору. Також апеляційний суд враховує, що поняття «форма правочину» та «спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації» не є тотожними поняттями.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Інших належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Висновки суду першої інстанції в оскарженій частині, тобто в частині відмови у стягненні процентів, по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуюча Н. М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома