Справа № 703/2176/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання дій протиправними та відшкодування завданої шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання дій протиправними та відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 січня 2016 року у справі № 703/4811/15-ц її зобов`язано не чинити перешкод батьку ОСОБА_2 у вихованні їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначено такий порядок зустрічей батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : до досягнення дитиною віку 3 років з 15 до 18 години в її присутності кожну непарну (першу, третю, п`яту за наявності такої у відповідному місяці) суботу за місцем проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , а кожну парну суботу за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 , в цьому місті; після досягнення дитиною трирічного віку щосуботи з 10 до 16 години за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 або у громадських місцях (парках, скверах, місцях відпочинку) без присутності матері ОСОБА_4 . Ці зустрічі визначено проводити з урахуванням стану здоров`я дитини. Виконавчий лист по даному рішенню суду за заявою стягувача перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС м. Сміла з 17 листопада 2016 року.

Позивач вказує, що 27 квітня 2024 року о 16-01 год. за адресою їх із сином місця проживання, а саме: АДРЕСА_3 , прибув озброєний наряд поліції за викликом ОСОБА_2 для того, щоб відібрати в неї пояснення про те, що того дня на виконання рішення суду про порядок зустрічей дитини із батьком вона не надала ОСОБА_2 дитину. При цьому вказує, що на момент коли син вийшов до батька вона знаходилась в дворі власного домоволодіння.

Зауважила, що згідно відповіді ВП № 2 ГУНП в Черкаській області від 05 квітня 2024 року №6890 за період з 01 січня 2015 року на лінію 102 загалом надійшло 84 звернення від ОСОБА_2 по факту невиконання рішення суду щодо можливості спілкуватися з дитиною, у чому чинить перешкоди колишня дружина. Водночас, позивач зазначила, що станом на день її звернення до суду із вказаним позовом Черкаським окружним судом та Смілянським міськрайонним судом визнані протиправними та скасовані усі постанови держаного виконавця ВДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального МУЮ (м. Київ) Валової І.В. про притягнення її до адміністративної відповідальності за невиконання вищевказаного рішення суду від 12 січня 2016 року у справі № 703/4811/15-ц.

Відтак, на переконання позивача, звернення ОСОБА_2 на лінію 102 до поліції є безпідставними та сприймаються нею як маніпулювання органами державної влади, а також є реакцією на заяву служби у справах дітей виконавчого комітету Березняківської сільської ради про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП України, а саме вчинення домашнього насильства у відношенні малолітньої дитини.

Позивач також вказує, що виїжджаючи на повідомлення, нарядами поліції навіть після з`ясування обставин, а саме, що жодних правопорушень не здійснювалось і дитина з огляду на довготривалий тиск самостійно відмовляється спілкуватись із батьком, жодного разу не було притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції.

З огляду на те, що ОСОБА_2 від народження дитини не бажаючи налагоджувати стосунки з сином здійснює тиск та погрози через органи державної виконавчої влади, які здійснюють психологічне насилля відносно неї та її неповнолітньої дитини, що вже призвело до стійких емоційних порушень дитини, страх суботи, страх патрульних авто поліції, довготривале перебування у стані стресу, що супроводжується сльозами, замкнутістю, нездатністю сприймати шкільний матеріал та виконувати уроки з огляду на пережиті події.

Зважаючи на викладені обставини, вважає, що поліцією неодноразово не дотримано вимог статті 23 Закону України «Про національну поліцію». Так, відповідно до п.18 ст. 23 вказаного закону поліція вживає заходів для запобігання та протидії домашньому насильству або насильству за ознакою статі. Водночас, працівниками поліції не здійснювалось протидії вчиненню домашнього насильства, як наслідок, неповнолітній син позивача ОСОБА_3 є постійним свідком приїзду озброєних чоловіків до неї як матері дитини за вимогою батька.

Позивач зауважила, що згідно рішення суду від 12 січня 2016 року №703/4811/15-ц про встановлення порядку зустрічей ОСОБА_2 з сином вона не чинить жодних перешкод, а тому постійний тиск за зверненням ОСОБА_2 через органи Національної поліції призводить лише до залякування дитини. Вважає, що працівники поліції, перевищують надані їм законом повноваження та діють не в рамках законності.

З огляду на вищевикладене, вважає, що протиправними діями працівників поліції їй та її малолітньому сину ОСОБА_3 була заподіяна моральна шкода, внаслідок чого вона змушена була звернутися із дитиною за допомогою до спеціаліста в галузі психології. Розмір моральної шкоди, завданої їй та синові позивач оцінює у сумі 28900,00 грн., розраховуючи її як добуток кількості незаконно прийнятих та опрацьованих звернень щодо виконання рішення суду, кількості осіб, щодо яких було вчинено ігнорування норм законодавства та мінімально-прийнятного розміру відшкодування за кожен раз порушення їх із сином прав (10 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян) 85х2х170=28900,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просить суд просить визнати дії працівників ГУНП в Черкаській області протиправними та стягнути моральну шкоду в розмірі 28 900 грн.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, 30 травня 2024 року представником відповідача надіслано до суду відзив на позовну заяву, у якому остання просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Узагальнені доводи та заперечення наведені у відзиві представника відповідача зводяться до такого.

Так, представник відповідача вказує, що Законом України «Про національну поліцію» чітко визначено вичерпний перелік заходів, які має право вживати поліцейський, а положеннями Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України № 357 від 27.04.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 травня 2020 року за № 443/34726 регламентовано порядок дій працівника відповідного підрозділу поліції під час виконання ним посадових обов`язків, починаючи з моменту отримання у телефонному режимі повідомлення про вчинене правопорушення.

Згідно довідки наданої УОАЗОР ГУНП в Черкаській області від 25 травня 2024 року № 1190- 2024 вбачається, що відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» до ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшло 84 звернення від ОСОБА_2 по факту невиконання рішення суду щодо можливості спілкування з дитиною. Згідно вищевказаних повідомлень, які надійшли на спеціальну лінію «102» вбачається, що заявник ОСОБА_2 звертався із заявою щодо невиконання ОСОБА_5 рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 703/4811/15-ц від 12.01.2016, яким останню зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_2 в участі виховання їх сина ОСОБА_3 та визначено порядок їх зустрічей.

Згідно наданої довідки по зверненнях на спеціальну лінію «102» ОСОБА_2 встановлено, що останній звертався до ВП № 2 ГУНП в Черкаській області з метою інформування та для фіксації повідомлення щоб долучити матеріали до справи, письмової відповіді не потребував, а також у більшості своїх заяв ОСОБА_2 повідомляв, що прибуття наряду поліції не потребує. Під час виїзду працівників поліції на місце виклику, за заявою ОСОБА_2 від нього було відібрано заяву та пояснення по даному факту, а також було опитано особу на яку вказував заявник.

Водночас, представник відповідача зауважила, що 05 червня 2021 року під час виїзду на місце повідомлення працівниками поліції відносно ОСОБА_2 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП, оскільки інформація про домашнє насильство не знайшла свого підтвердження.

Таким чином, на переконання представника відповідача, працівники поліції діяли відповідно до вимог ЗУ «Про Національну поліцію» та згідно вимог Інструкції, якою регламентовано порядок дій працівника відповідного підрозділу поліції під час виконання ним посадових обов`язків, починаючи з моменту отримання у телефонному режимі повідомлення про вчинене правопорушення.

Також представник відповідача зауважила, що згідно наданого позивачем Висновку психолога за результатами діагностичного обстеження від 12 березня 2024 року встановлено, що тривала дія на психіку хлопчика, що спричиняє погіршення психоемоційного здоров`я дитини, пов`язана саме з нав`язливо-агресивними діями батька.

Враховуючи викладене, вважає, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення їй та її сину моральної шкоди, а так само й моральних або фізичних страждань у зв`язку з діями чи бездіяльністю поліцейських, не обґрунтувала з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується, не підтвердила наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача. Відтак, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди позивач не надала суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення їй моральної шкоди, а також не довела причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою.

Окрім того, представник відповідача у поданому відзиві зазначила, що ГУНП в Черкаській області є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки такого роду позовні вимоги необхідно пред`являти до держави України в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

За вказаних обставин справи та враховуючи відсутність належних доказів заподіяння моральної шкоди позивачу, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

06 червня 2024 року на адресу суду надійшли заперечення на відзив подані позивачем ОСОБА_1 , в яких остання не погоджуючись із доводами сторони відповідача, викладеними у відзиві зазначила наступне.

Позивач вважає, що надані представником відповідача пояснення та заперечення не відповідають фактичним обставинам справи та не знаходять свого підтвердження у письмових доказах наявних у матеріалах справи. Так, не погоджується із доводами представника відповідача, що реакція дитини є наслідком виключно нав`язливо агресивних дій батька, позивач вважає, що відповідачем не спростовано того факту, що саме батько здійснює психологічний тиск на сина та на позивача шляхом залучення працівників поліції задля досягнення власної мети. Вказує, що спілкування з правоохоронними органами, озброєними поліцейськими, які поводили себе грубо, зухвало зверхнє, не одноразово морально тиснучи на неї, само по собі вже є психотравмуючим фактором, а зважаючи на те, що безпідставні виклики поліції здійснювались ОСОБА_2 на регулярній основі, вважає, що це є чинником психологічного насилля відносно неї та її сина. Після таких повідомлень ОСОБА_2 на лінію 102 вона змушена була надавати пояснення поліцейським та дільничному поліцейському для з`ясування обставин, про які заявив ОСОБА_2 . Зазначила, що означені обставини в цілому впливають на її репутацію по місцю проживання та на роботі. Відповідно психологічний стан дитини сформувався в сукупності всіх означених факторів, в яких проживає ОСОБА_3 , відтак вважає, що державні органи, служби та поліція є інструментом в руках ОСОБА_2 для здійснення насилля відносно сина та неї особисто. Вказала також, що під час виїзду поліції на виклик ОСОБА_2 жодного разу не були присутні працівники ювенальної поліції. Зауважила, що деякі працівники поліції під час відібрання у неї пояснень в присутності дитини виказувати погрози щодо можливості позбавлення її батьківських прав за невиконання рішення суду, яке по факту нею виконується. Відтак, вважає, що в даному випадку їй та її малолітньому сину завдана моральна шкода, розмір якої розраховано виходячи з мінімальних сум неоподаткованих мінімумів доходів громадян за шкоду, яка була заподіяна їй діями працівників поліції, тому просила позов задовольнити в повному обсязі.

Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі від 11.07.2023 року.

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.8 ст.178 ЦПК України.

3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відшкодування шкоди є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності наявність усіх його елементів: протиправна поведінка; шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина або незалежно від вини у випадках, передбачених ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Позивач у позовній заяві зазначає, що моральна шкода була завдана їй протиправними діями працівників поліції ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області.

Судом встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 січня 2016 року у справі № 703/4811/15-ц ОСОБА_4 (згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 прізвище змінено з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с.9) зобов`язано не чинити перешкод батьку ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначено такий порядок зустрічей батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : до досягнення дитиною віку 3 років з 15 до 18 години в її присутності кожну непарну (першу, третю, п`яту за наявності такої у відповідному місяці) суботу за місцем проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , а кожну парну суботу за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 , в цьому місті; після досягнення дитиною трирічного віку щосуботи з 10 до 16 години за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 або у громадських місцях (парках, скверах, місцях відпочинку) без присутності матері ОСОБА_4 . Ці зустрічі визначено проводити з урахуванням стану здоров`я дитини (а.с.10-11).

Вищевказані обставини в контексті положень частини п`ятої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

З повідомлення начальника ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області № 6890 від 05 квітня 2024 року вбачається, що в період з 01 січня 2015 року по теперішній час у відділі поліції № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» було зареєстровано 84 звернення від ОСОБА_2 по факту невиконання рішення суду щодо можливості спілкуватися з дитиною ОСОБА_8 , у чому чинить перешкоди колишня дружина ОСОБА_9 (а.с.12).

Згідно вищевказаних повідомлень, які надійшли на спеціальну лінію «102» вбачається, що заявник ОСОБА_2 звертався із заявами щодо невиконання ОСОБА_10 рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 703/4811/15-ц від 12 січня 2016 року, яким останню зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_2 в участі у виховання їх сина ОСОБА_3 та визначено порядок їх зустрічей.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач вважає, що її право порушене протиправними діями працівників поліції ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області шляхом здійснення виїзду на місце виклику за місцем її проживання на підставі необґрунтованих звернень ОСОБА_2 на лінію 102, в зв`язку з чим було завдано моральної шкоди їй та її малолітньому сину ОСОБА_11 , 2014 року народження.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно положень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що подія, під час якої їй та її неповнолітній дитині було завдано моральної шкоди, останній раз сталася 27 квітня 2024 року під час здійснення виїзду працівниками поліції за місцем її проживання на підставі повідомлення батька дитини ОСОБА_2 , щодо ніби то невиконання нею рішення суду про надання останньому можливості спілкування з дитиною, а всього працівниками поліції незаконно прийнято та опрацьовано 85 таких звернень ОСОБА_2 ..

Враховуючи вищенаведене, суду необхідно надати оцінку змісту деліктного зобов`язання між органом національної поліції та позивачем, за яким за умови доведення протизаконної бездіяльності працівників національної поліції та причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників поліції та заподіяною позивачу шкодою можуть бути задоволені позовні вимоги.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статті 8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини тощо.

Перелік превентивних поліцейських заходів визначений частиною першою статті 31 Закону України «Про національну поліцію», за змістом якої поліція може застосовувати такі превентивні заходи:

1)перевірка документів особи;

2)опитування особи;

3)поверхнева перевірка і огляд;

4)зупинення транспортного засобу;

5)вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території;

6)обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю;

7)проникнення до житла чи іншого володіння особи;

8)перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ;

9)застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису;

10)перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб;

11)поліцейське піклування.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 квітня 2020 року № 357 затверджено Інструкцію з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України (далі Інструкція).

Положеннями Розділу IV цієї Інструкції визначено обов`язки оперативного чергового територіального (відокремленого) підрозділу ГУНП щодо реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події та оперативного інформування чергової частини вищого рівня.

Пунктами 2-3 Розділу ІV цієї Інструкції передбачено, що 2. Отримавши телефоном повідомлення про правопорушення або подію (електронне повідомлення про правопорушення або подію через систему ІПНП), оперативний черговий ТВП зобов`язаний:

1)ознайомитися зі змістом повідомлення та діяти, керуючись Алгоритмом орієнтовних невідкладних дій працівника чергової служби, що додається;

2)невідкладно зареєструвати заяву чи повідомлення в системі ІПНП (у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події (далі - журнал ЄО) - у разі тимчасової відсутності технічних можливостей для внесення таких відомостей до системи ІПНП);

3)за погодженням з диспетчером направити на місце вчинення правопорушення або події наряд поліції, окремих працівників, а у разі вчинення кримінального правопорушення - СОГ;

4)контролювати виконання завдань нарядами поліції та СОГ, які направлялися диспетчерами на відпрацювання правопорушення або події;

5)при отриманні від наряду поліції, який прибув на місце події, інформації про наявність ознак кримінального правопорушення невідкладно направити на місце події СОГ, доповісти відповідальному по ТВП (начальнику СРПП), начальнику ТВП або особі, яка виконує його обов`язки, та внести відповідну інформацію до системи ІПНП;

6)у разі надходження телефонного повідомлення від диспетчера про відсутність вільних нарядів і неможливості організації реагування силами наявних добових нарядів доповісти начальнику ТВП або особі, яка виконує його обов`язки, та відповідальному по ТВП (начальнику СРПП), які визначають додаткові сили і засоби, що необхідно залучити для реагування на ці повідомлення, та дають доручення щодо їх направлення на місця подій;

7)повідомити підрозділи екстреної допомоги населенню за скороченим номером "112" ("101", "103", "104"), інші правоохоронні органи та органи державної влади (у разі необхідності);

8)при отриманні повідомлення про правопорушення або подію телефоном або під час особистого звернення заявника до підрозділу поліції, самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення правопорушення або події:

- з`ясувати час, місце (адресу), спосіб та інші обставини правопорушення або події, абонентський номер та установчі дані потерпілого або заявника;

- створити електронну картку "102" ІПНП протягом визначеного впідпункті 1пункту 11,підпунктах 1,2пункту 12 розділу III цієї Інструкції часу (залежно від категорії повідомлення);

- унести самостійно або організувати внесення інформації про отримане повідомлення до системи ІПНП;

- направити за погодженням із диспетчером на місце події наряд поліції, окремих працівників, а в разі вчинення кримінального правопорушення - СОГ;

- з`ясувати в заявника необхідну додаткову інформацію для вжиття заходів щодо встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення;

- видати під час особистого звернення заявника до поліції відповідний талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, форма якого визначенадодатком 5до Порядку ведення єдиного обліку, або за наявності технічної можливості, відправити заявнику смс-повідомлення чи електронною поштою інформацію про реєстраційний номер повідомлення;

9)контролювати своєчасне прибуття нарядів поліції на місце вчинення кримінального правопорушення та оперативне отримання інформації, необхідної для інформування чергової служби вищого рівня;

10)здійснити орієнтування всіх нарядів поліції про обставини вчинення кримінального правопорушення, прикмети правопорушників та напрямки їх відходу. Організувати надсилання електронною поштою орієнтувань з прикметами осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, викраденого майна тощо;

11)інформувати наряди поліції про результати перевірок за інформаційними ресурсами системи ІПНП стосовно особи, що здійснила виклик поліції, особи, щодо якої здійснено виклик, адреси виклику або іншої особи (наявність у власності зареєстрованої зброї, чи перебуває в розшуку, категорія особи);

12)контролювати виконання визначених завдань із відпрацювання вчиненого правопорушення шляхом підтримання зв`язку із залученими нарядами поліції та СОГ. У разі відсутності в нарядів поліції планшетних пристроїв організувати внесення до системи ІПНП інформації про результат їх виїзду;

13)опрацювати отриману під час чергування інформацію про правопорушення або події та на її основі підготувати добове зведення, яке подати керівництву ТВП та заінтересованим структурним підрозділам;

14)перевірити наявність у системі ІПНП відмітки щодо необхідності інформування про подію центрального органу управління поліції. За наявності такої відмітки чергова служба вищого рівня інформується в системі ІПНП автоматично в електронному вигляді. У разі відсутності технічної можливості проставлення таких відміток або тимчасової неможливості передачі даних про вчинені резонансні кримінальні правопорушення чи надзвичайні події інформація до чергової служби вищого рівня передається телефонним або іншим видом зв`язку;

15)доповісти про отримання повідомлення про резонансне кримінальне правопорушення чи надзвичайну подію, які мали місце на території обслуговування ТВП, начальникові ТВП, його заступникам (відповідно до розподілу функціональних обов`язків), відповідальному по ТВП (начальнику СРПП), а також повідомити чергову службу вищого рівня.

При організації реагування на правопорушення або події нарядом поліції з використанням планшетних пристроїв оперативний черговий ТВП повинен:

1)отримавши від наряду поліції в системі ІПНП електронний рапорт про результати відпрацювання виклику, у найстисліший строк опрацювати його зміст, за наявності зауважень зазначити їх у вільному полі розділу або погодити його;

2)роздрукувати остаточно сформований електронний рапорт про подію та підготувати проект відповіді заявникові (за необхідності);

3)про підготовлені матеріали доповісти керівнику ТВП до закінчення чергової зміни для їх розгляду та прийняття рішення згідно із законодавством;

4)інформацію щодо розгляду повідомлення про правопорушення або подію внести до системи ІПНП та надіслати відповідь заявнику в зазначений ним спосіб (поштою, на електронну скриньку, телефоном).

Розділом ІХ цієї Інструкції регламентовано порядок дій нарядів патрульної поліції, груп реагування патрульної поліції та інших нарядів поліції, залучених до реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події, а розділом Х порядок організації дій працівників слідчо-оперативної групи щодо реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події.

Пунктом 2 Розділу ІХ Інструкції передбачено, що працівникам, що перебувають у складі наряду патрульної поліції, ГРПП, УПО, іншого наряду поліції, залученого до системи оперативного реагування, у разі отримання від диспетчера (оперативного чергового) завдання про здійснення реагування на правопорушення або подію, які віднесені до категорії «Гама», необхідно:

1) негайно виїхати на місце події (інше визначене диспетчером або оперативним черговим ГУНП місце);

2) за наявності планшетного пристрою проставити в системі ІПНП відповідні відмітки про прийняття виклику, прибуття на місце події, закінчення виконання завдання, обставини правопорушення та результати реагування. Такі відмітки проставляються невідкладно після прийняття виклику, прибуття на місце події та після закінчення виконання завдання;

3) за наявності на місці події осіб, які потребують медичної допомоги, викликати екстрену медичну допомогу, до прибуття якої вживати невідкладних заходів, спрямованих на врятування та збереження життя людини;

4) за наявності на місці події заявника (потерпілого) з`ясувати обставини правопорушення або події;

5) у разі підтвердження ознак учиненого кримінального правопорушення поінформувати диспетчера (оперативного чергового) про необхідність направлення СОГ та перебувати на місці події до її прибуття;

6) до прибуття СОГ забезпечити охорону місця події та слідів учиненого кримінального правопорушення, унеможливити доступ на місце події сторонніх осіб. За необхідності місце події огородити спеціальною стрічкою "поліція" та здійснювати заходи із забезпечення безпеки дорожнього руху. Після прибуття СОГ виконувати доручення старшого СОГ. У разі отримання нарядом поліції охорони до прибуття СОГ сигналу "Тривога" з об`єкта, що охороняється, повідомити про це диспетчера (оперативного чергового) для направлення на місце події найближчого наряду поліції, та здійснити негайне реагування на сигнал "тривога";

7) установити потерпілих, свідків або очевидців кримінального правопорушення, прикмети осіб, які підозрюються в його вчиненні, та вжити заходів для їх затримання. Про прикмети правопорушників, напрямок їх руху (марка, модель транспортного засобу, номерний знак, інші характерні ознаки), об`єкти посягань поінформувати диспетчера (оперативного чергового) для орієнтування інших нарядів поліції;

8) у разі реагування на правопорушення або подію, які не містять ознак кримінального правопорушення, невідкладно забезпечити збирання необхідних матеріалів перевірки;

9) якщо заяви і повідомлення про правопорушення або події не потребують додаткової перевірки, за наявності планшетного пристрою поліцейський повинен увести до системи ІПНП відомості про обставини події, ужиті заходи та зазначити, що звернення розглянуто на місці або відомості про подію не підтвердилися;

10) з`ясувати в заявника (потерпілого) абонентський номер та адресу електронної пошти, а також зручний для нього спосіб отримання відповіді про результати розгляду його заяви чи повідомлення.

Відповідно до п.10 Розділу XIII Інструкції, поліцейські чергової служби органів (підрозділів) поліції під час чергування озброюються пістолетами з двома спорядженими магазинами, а поліцейські, що входять до складу нарядів поліції, крім зазначеного озброєння, - ще й засобами індивідуального захисту (бронежилетом та захисним шоломом), активної оборони (гумовим або пластиковим кийком, засобами, спорядженими речовинами сльозогінної та дратівної дії, засобами обмеження рухомості). За необхідності з дозволу начальника органу (підрозділу) поліції їм можуть видаватися автоматична зброя та інші спеціальні засоби, визначені Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до п. 12 розділу XIII Інструкції № 357, наряд поліції, який прибув на місце події, повинен бути екіпірований відповідно до п. 10 цього розділу.

Таким чином, Законом України «Про національну поліцію» чітко вичерпний перелік заходів, які має право вживати поліцейський, а положеннями вищевказаної Інструкції регламентовано порядок дій працівника відповідного підрозділу поліції під час виконання ним посадових обов`язків, починаючи з моменту отримання у телефонному режимі повідомлення про вчинене правопорушення.

В контексті статті 81 ЦПК України позивач на підтвердження зазначених обставин надає до суду висновок психолога за результатами діагностичного обстеження психоемоційної сфери неповнолітнього ОСОБА_12 від 12 березня 2024 року, з якого вбачається, що у хлопчика наявна глибока психологічна травма, спричинена спілкуванням з батьком із застосуванням психологічного насильства. В цілому із вказаного висновку психолога вбачається, що тривала дія на психіку хлопчика пов`язана саме з нав`язливо-агресивними діями батька та спричиняє погіршення психоемоційного здоров`я дитини.

Водночас, суд констатує, що вказаний висновок психолога за результатами діагностичного обстеження психоемоційної сфери неповнолітнього ОСОБА_12 від 12 березня 2024 року в розумінні статті 80 ЦПК України не є достатнім доказом для доведення протиправності дій/бездіяльності працівників поліції, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог.

Також суд також не вбачає з наданого позивачем відеозапису, зафіксованого вуличною камерою відеоспостереження, наявності протиправності дій чи бездіяльності працівників поліції.

Суд наголошує на тому, що в контексті виконання завдання з захисту порушеного права особі, принципу змагальності цивільного процесу та принципу оцінки не уповноважений процесуальним законом на підставі власних припущень встановлювати обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи по суті на підставі одних лише поданих фото- та відеодоказів.

Водночас, позивачем не надано інших доказів того, де та за яких обставин здійснювалася відеозйомка вуличною камерою відеоспостереження, доказів прибуття наряду поліції саме за вказаною позивачем адресою, підстав для виклику працівників поліції за цією адресою та результату вжитих ними дій, регламентованих Законом України «Про національну поліцію» та Інструкцією з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 квітня 2020 року № 357. Окрім того, вказаний відеозапис з вуличної камери відеоспостереження не містить звукозапису та не підтверджує жодних обставин, вказаних позивачем у позовній заяві.

Матеріали справи не містять доказів, що працівники поліції діяли всупереч вимог ЗУ «Про Національну поліцію» та всупереч вимог Інструкції, якою регламентовано порядок дій працівника відповідного підрозділу поліції під час виконання ним посадових обов`язків, починаючи з моменту отримання у телефонному режимі повідомлення про вчинене правопорушення.

Внаслідок вищенаведеного суд позбавлений можливості проаналізувати в повній мірі дії працівників поліції на предмет відповідності положенням закону для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між такими діями працівників поліції та заподіяною позивачу моральною шкодою.

При цьому, позивачем не було доведено належними і допустимими доказами як самого факту заподіяння моральної шкоди, так і настання негативних наслідків саме у зв`язку з діями працівників поліції при виконанні ними покладених на них законом обов`язків.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання дій протиправними та відшкодування завданої шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Черкаській області, , адреса місцезнаходження: вул. Смілянська, 57, м. Черкаси.

Головуючий: Ю. В. Крива