Справа № 276/619/24
Провадження по справі №2/276/236/24
27 червня 2024 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Збаражського А.М.,
за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ВВ Агро» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості за договором оренди землі,
Відповідач, будучи відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.6 Договору орендна плата становила 2055,62 гривень. Пунктом 8 Договору визначено, що орендар вноситься до 31 грудня поточного року.
Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.03.2023 до майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , заведено спадкову справу №99/2020, ОСОБА_1 є спадкоємцем по даній справі.
Частиною 1 статті 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч.1 ст.792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладання договору, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.
За положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Правова позиція Верховного суду з даного приводу викладена в постанові від 25.04.2018 року по справі № 378/556/16-ц, в якій зазначено, що системний аналіз зазначених положень законодавства та порядок врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема положень ЦК України, дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. У зобов`язанні з виплати орендної плати за користування зазначеною земельною ділянкою позивач є кредитором, відповідач є боржником. З огляду на це в частині виконання цього зобов`язання саме відповідач був зобов`язаний довести його належне виконання, вчинене вчасно та у повному обсязі. Доказів цього суду не надано, такі обставини не встановлено. В оцінці поведінки цієї сторони Верховним Судом має бути враховано, взявши до уваги, що таке зобов`язання є грошовим, що боржник не використав альтернативний спосіб виконання свого зобов`язання шляхом внесення суми боргу в депозит нотаріуса, що мало ним бути застосовано за правилами статті 537 ЦК України.
Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
Частиною першою статті 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Частиною третьою статті 1223 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини. Тобто дата оформлення спадщини, а саме отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не може обмежувати можливість реалізації належних спадкоємцю прав власника від дня відкриття спадщини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2022 по справі № 573/631/21.
З наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 01.03.2024 року слідує, що ПП «ВВ Агро» за період 2020-2023 року не нараховувало та не здійснювало виплату орендної плати ОСОБА_1 у відповідності до умов договору оренди землі №б/н від 29.09.2017, а також не утримувало та не сплачувало до бюджету відповідний податок з отриманого від оренди ОСОБА_1 доходу.
Судом встановлено, що ПП «ВВ Агро» не виконує взяті на себе зобов`язання за договором оренди від 29.09.2017 року, а саме не здійснює виплату орендної плати два роки поспіль (2022-2023 роки), виплата якої є істотною умовою договору оренди, що свідчить про систематичність порушення вказаним товариством, як орендарем, умов договору та є підставою для його розірвання.
З урахуванням наявних в справі доказів, якими підтверджується належність на праві приватної власності земельної ділянки позивачу, перебування земельної ділянки в оренді у відповідача, враховуючи не надання суду відповідачем доказів на підтвердження факту виплати орендної плати протягом 2020-2023 років, суд вважає, що наявні підстави для висновку про систематичну несплату визначеної договором орендної плати за користування земельною ділянкою, а тому позовна вимога про розірвання договору оренди землі підлягає задоволенню.
Також обґрунтованою є позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті орендної плати за два роки в сумі 8222,48 грн. 48 коп. Зазначені обставини відповідачем належними і допустимими доказами не спростовано, доказів про сплату орендної плати відповідач суду не надав, вказана сума боргу відповідає сумі орендної плати за 2020-2023 роки, яку ПП «ВВ Агро» було зобов`язане сплатити за використання землі.
Разом з цим, позивачем невірно розраховано інфляційні втрати, які підлягають стягненню за прострочення грошового зобов`язання.
Так, частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.
Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо сплати оренди за 2020 рік, починаючи з 26.12.2020, за 2021 рік, починаючи з 26.12.2021, за 2022 рік, починаючи з 26.12.2022, а щодо орендної плати за 2023 рік починаючи з 26.12.2023.
Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.
Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою:
ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де
ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 індекс інфляції за третій місяць прострочення; ІІZ індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Провівши розрахунок інфляційних нарахувань за період з 26.12.2020 по 26.03.2024 (день звернення з позовом до суду) на заборгованість по орендній платі, яка склала 2055,62 грн, судом встановлено, що інфляційні втрати за вказаний період складають: 2055,62 x 1.48127109 (індекс інфляції за весь період) - 2055,62 = 989,31 гривень.
Розрахунок інфляційних нарахувань за період з 26.12.2021 по 26.03.2024 на заборгованість по орендній платі, яка склала 2055,62 грн., судом встановлено, що інфляційні втрати за вказаний період складають: 2055,62 x 1.34642240 - 2055,62 = 712,11 гривень.
Розрахунок інфляційних нарахувань за період з 26.12.2022 по 26.03.2024 на заборгованість по орендній платі, яка склала 2055,62 грн., судом встановлено, що інфляційні втрати за вказаний період складають: 2055,62 x 1.06349755 - 2055,62 = 130,53 гривень.
Розрахунок інфляційних нарахувань за період з 26.12.2023 по 26.03.2024 на заборгованість по орендній платі, яка склала 2055,62 грн., судом встановлено, що інфляційні втрати за вказаний період складають: 2055,62 x 1.01204706 - 2055,62 = 24,76 гривень.
Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором оренди в сумі 9182,44 гривень.
Відтак, суд, виходячи з принципу диспозитивності, приходить до висновку про необхідність стягнення з ПП «ВВ Агро» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором оренди землі №б/н від 29 вересня 2017 року, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, у сумі 9182,44 грн, в межах заявлених позовних вимог.
На підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивача звільнено судом від сплати судового збору за подання позову, судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру у розмірі 2422,00 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 76-79, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 14, 526, 628, 629, 651 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 15, 21, 22, 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі», суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ВВ Агро» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості за договором оренди землі задовольнити частково.
Стягнути з Приватного підприємства «ВВ Агро» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі №б/н від 29 вересня 2017 року, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, у сумі 9182,44 грн. (дев`ять тисяч сто вісімдесят дві гривні сорок чотири копійки).
Стягнути з Приватного підприємства «ВВ Агро» на користь держави судовий збір у розмірі 2422 гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне підприємство «ВВ Агро», , місце знаходження: вул. Зарічна, 1, с. Поромівка Житомирського району Житомирської області.

Суддя А.М.Збаражський