Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2744/24

19 грудня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 15.09.1990 року у виконавчому комітеті Чорноославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, він зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , актовий запис № 12.

У шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час вже досягли повноліття.

Однак вказує на те, що розірвати шлюб за взаємного згодою подружжя в органах державної реєстрації актів цивільного стану він не може, оскільки цього не бажає відповідач.

Зазначає, що лише в перші роки сімейного життя у них були менш-більш нормальні дружні стосунки, проте уже тривалий час подружнє життя не складається. Причиною розпаду їх сім`ї стало те, що у них з дружиною, як виявилося, різні характери та погляди на життя, на сімейні цінності, тощо, в результаті чого між ними постійно виникали непорозуміння і конфлікти.

Звертає увагу, що він старався зберегти сім`ю, однак їхні відносини погіршувалися і в результаті між ними склалося таке відношення, як нетерпимість один до одного, оскільки вони не могли з часом знайти спільної мови навіть при вирішенні самих елементарних побутових питань.

Стверджує, що впродовж останніх років вони не підтримують подружніх стосунків і фактично разом не проживають, хоча зареєстровані в одному домоволодінні. Такі обставини привели до остаточного розпаду їх сім`ї.

Враховуючи наведене, він переконливо вирішив розірвати шлюб, який став носити формальний характер. Вони з відповідачем перестали цікавитися один одним як дружина і чоловік, втративши взаємні почуття підтримки та поваги. На даний час стали один одному зовсім чужими, а тому він вважає неможливим перебування в шлюбі з відповідачем, який вичерпав себе як такий і майбутнього в нього (шлюбу) немає.

Також вважає, що надавати їм термін на примирення не доцільно, оскільки воно вже неможливе, так як неприязні стосунки між ними тривають вже досить довго, протягом декількох років.

Тому, наведені обставини змусили його прийняти рішення про звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки їх шлюб уже розпався і це відповідає їхнім інтересам.

Разом з тим звертає увагу, що все нажите майно під час їхнього шлюбу він вирішив залишити дружині ОСОБА_2 , а також судові витрати по справі залишає за собою.

В судове засідання позивач та його представник, адвокат Гураш М.В. не прибули, натомість останній подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд даної справи у їх відсутність, зазначивши, що вимоги ОСОБА_1 він підтримує з підстав, наведених в позовній заяві і просить їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не прибула, однак подала до суду заяву, в якій зазначила, що даний позов вона визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , оскільки примирення між ними вже неможливе. Крім того просить суд проводити розгляд справи у її відсутність.

Отже, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, що долучене до матеріалів справи, згідно якого вказаний шлюб зареєстровано 15.09.1990 року у виконавчому комітеті Чорноославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12 (а.с.5).

Від шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час вже досягли повноліття.

Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, який оцінюється як тривалий, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер.

Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Однак, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу не підтримують сімейних відносин, не мають наміру підтримувати їх в подальшому, і наміру зберегти сім`ю у них немає, з підстав, викладених у позовній заяві та заяві відповідача щодо визнання позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально.

Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

На підставі ст.ст.24, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який зареєстрований 15.09.1990 року у виконавчому комітеті Чорноославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12 розірвати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Грещук Р.П.