Справа № 314/2204/24
Провадження № 2/314/968/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05.06.2024 м. Вільнянськ

Справа № 314/2204/24;

провадження № 2/314/968/2024;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-відповідач виконавчий комітет Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем до часу відкриття спадщини,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Зіменко О.В.,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 , в особі адвоката Зіменко О.В., звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області із позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем до часу відкриття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Біляївка Вільнянського району Запорізької області.

У свідоцтві про народження, виданого 20.03.1969 року Біляївською сільською радою, батьками позивача ОСОБА_1 зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 .

Спадкоємицею після його смерті стала дружина - ОСОБА_4 , яка була зареєстрована із померлим чоловіком за однією адресою, але не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4 .

Після смерті матері позивача ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 виданого Павлівською сільською радою 04.01.1991 року належав батьку позивача ОСОБА_2

Померла мати позивача за життя була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте у зв`язку із погіршенням стану здоров`я останні понад шість років до часу своєї смерті мешкала разом із сином позивачем по справі, та його дружиною, які були для неї єдиними рідними людьми.

Разом із тим, після смерті батька позивача у 1996 році, наприкінці 1998 року, стан здоров`я ОСОБА_4 значно погіршився, що супроводжувалось підвищеним тиском, запамороченням голови, хворобою суглобів ніг, що призводило до постійних викликів швидкої допомоги та лікарів.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Дане домоволодіння розташоване через дорогу від домоволодіння його батьків, навпроти.

Позивач кожного дня відвідував матір турбувався про неї, купував ліки, продукти харчування, розпалював пічне опалення, приносив до будинку матері вугілля, дрова тощо. А під час зимового періоду починаючи з 1998 року за спільною згодою із дружиною забрали матір до себе у будинок, та в подальшому було прийняте сімейне рішення про спільне проживання в родині позивача разом із матір`ю.

У родині померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_1 завжди були теплі родинні стосунки, разом проводили спільне святкування релігійних свят і особистих дат та іменин, спільними зусиллями підтримували домоволодіння батьківської хати ( АДРЕСА_1 ) у задовільному стані: латали дах, фарбували вікна, прибирали у будинку, чистили димоходи, косили подвір`я, ремонтували огорожу, садили та обробляли город тощо, спільно готували їжу, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

В останні роки ОСОБА_4 за фізичним станом здоров`я вже не готувала їжу, а для неї робила це дружина позивача ОСОБА_5 .

Таким чином, протягом останніх шести років до смерті ОСОБА_4 проживаюча у домоволодінні АДРЕСА_2 мешкала разом із сином та його дружиною.

Після смерті матері, позивач поніс витрати на поховання, поставив пам`ятник на могилі.

Змінювати реєстрацію місця проживання позивач вважав недоцільним, оскільки, зазначене не суперечило та не суперечить законодавству України, бо у разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором, а наявність або відсутність реєстрації не можуть бути підставою в т.ч. і для обмеження прав і свобод (ст. 2 та ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Зокрема, останні два роки ОСОБА_4 майже не підіймалась із ліжка, їй було важко пересуватись навіть по кімнаті, та протягом 2003-2004 років (до смерті) мати позивача знаходилась у його домоволодінні, а після смерті ОСОБА_4 у квітні 2004 року, позивач постійно та безперервно користувався батьківською хатою - домолодінням АДРЕСА_1 , та на даний час позивач разом із своєю родиною продовжує вести господарство, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном понад двадцять років, постійно сплачує комунальні послуги, господарює на земельній ділянці. Володіння й користування позивачем вказаними об`єктами нерухомого майна (житловим будинком та земельною ділянкою) є відкритим, безперервним, позивач відноситься до батьківської хати як до свого власного майна, що доводить факт прийняття майна у спадщину.

При цьому до самої смерті матері ОСОБА_4 , позивач ніколи її не полишав, постійно безперервно проживали разом, допомагав матері, підтримував та доглядав, вживав всі дії для її комфортного проживання та з любов`ю турбувався про неї.

Маючи на руках оригінал технічного паспорту на житловий будинок та свідоцтво про право власності видане Павлівською сільської радою на ім`я його померлого батька, позивач був впевнений в тому, що звернення до нотаріальної контори є необов`язковим, оскільки вважав, що він є таким, що прийняв спадщину, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, не заявив про відмову від спадщини.

01.04.2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Чепець О.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, та на її підставі заведено спадкову справу №44/2024.

Проте, приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_4 на житловий будинок, який належав ОСОБА_2 , після якого спадщину прийняла дружина, але не оформила своїх спадкових прав, з тієї підстави, що спадкоємець ОСОБА_1 до 05.10.2004 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, таким чином вважається таким, що не прийняв спадщину, а на підставі частини 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, після смерті матері.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Іншого способу захисту, аніж в судовому, у позивача немає.

Позивач та його представник у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали, просили задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що зазначені в позові.

Відповідач про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, своїх клопотань та заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

У судовому засіданні надали свої пояснення свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є сусідами позивача ОСОБА_1 та померлої його матері ОСОБА_4 .

Так, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що до 2004 року син померлої ОСОБА_4 ОСОБА_1 , постійно проживав з матір`ю.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що за життя його сусідка ОСОБА_4 після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , постійно проживала разом із сином ОСОБА_1 .

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів для їх дослідження та доведення їх перед судом, у зв`язку з чим, з метою уникнення затягування розгляду справи, суд приходить до висновку, що учасники справи мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав щодо подання доказів, а тому вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі тих доказів, які містяться в матеріалах справи.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 20.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області. Витребувано матеріали спадкової справи, заведеної після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

20.05.2024 від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів з додатками.

24.05.2024 до суду надійшла копія спадкової справі після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

31.05.2024 закрито підготовче судове засідання, про що постановлено ухвалу суду.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності,

встановив

позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Біляївка Вільнянського району Запорізької області.

У свідоцтві про народження, виданого 20.03.1969 року Біляївською сільською радою, батьками позивача ОСОБА_1 зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 .

Спадкоємицею після його смерті стала дружина - ОСОБА_4 , яка була зареєстрована із померлим чоловіком за однією адресою, але не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4 .

Після смерті матері позивача ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 виданого Павлівською сільською радою 04.01.1991 року належав батьку позивача ОСОБА_2

Померла мати позивача за життя була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте у зв`язку із погіршенням стану здоров`я останні понад шість років до часу своєї смерті мешкала разом із сином позивачем по справі, та його дружиною.

01.04.2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Чепець О.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, та на її підставі заведено спадкову справу №44/2024.

Проте, приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_4 на житловий будинок, який належав ОСОБА_2 , після якого спадщину прийняла дружина, але не оформила своїх спадкових прав, з тієї підстави, що спадкоємець ОСОБА_1 до 05.10.2004 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, таким чином вважається таким, що не прийняв спадщину, а на підставі частини 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, після смерті матері.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає доводи позивача обґрунтованими з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд, вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Онер`їлдіз проти Туреччини" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності

Згідно зі ст. 392 ЦК України, спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного Кодексу України спадкування перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що відкривається внаслідок смерті особи, і до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті. За ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до вимог ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Біляївка Вільнянського району Запорізької області.

У свідоцтві про народження, виданого 20.03.1969 року Біляївською сільською радою, батьками позивача ОСОБА_1 зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 .

Спадкоємицею після його смерті стала дружина - ОСОБА_4 , яка була зареєстрована із померлим чоловіком за однією адресою, але не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4 .

Після смерті матері позивача ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 виданого Павлівською сільською радою 04.01.1991 року належав батьку позивача ОСОБА_2

Померла мати позивача за життя була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте у зв`язку із погіршенням стану здоров`я останні понад шість років до часу своєї смерті мешкала разом із сином позивачем по справі, та його дружиною.

01.04.2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Чепець О.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, та на її підставі заведено спадкову справу №44/2024.

Проте, приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_4 на житловий будинок, який належав ОСОБА_2 , після якого спадщину прийняла дружина, але не оформила своїх спадкових прав, з тієї підстави, що спадкоємець ОСОБА_1 до 05.10.2004 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, таким чином вважається таким, що не прийняв спадщину, а на підставі частини 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, після смерті матері.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є сусідами позивача ОСОБА_1 та померлої його матері ОСОБА_4 , підтвердили обставини, викладені у позові, а саме, щоза життя померла ОСОБА_4 після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , постійно проживала до 2004 року разом із сином ОСОБА_1 .

Заперечень щодо наведених позивачем обставин від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту права позивача на спадкування, зважаючи на те, що заявник немає іншої можливості, окрім як в судовому порядку встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд, враховуючи надані докази, вважає доведеним факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем та підлягають зарахуванню на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11-13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд, -

вирішив:

1.Цивільний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем до часу відкриття спадщини задовольнити.

2.Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 14.06.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 24.10.2001 Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: виконавчий комітет Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, , Запорізька область, Запорізький район, село Павлівське, вулиця Залізнична, будинок 28.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

14.06.2024