Справа №:755/4206/24
Провадження №: 4-с/755/40/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича, стягувач - ОСОБА_1 , -

у с т а н о в и в:

07.03.2024 року до суду надійшла скарга ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича, стягувач - ОСОБА_1 , у якій скаржник просить визнати протиправними дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1, скасувати постанову приватного виконавця про відкриття відповідного виконавчого провадження та стягнути на користь скаржника судові витрати пов`язанні з отриманням професійної правничої допомоги в розмірі 3500,00 грн.

Вимоги скарги мотивовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2023 року стягнуто з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 8485,51 грн. Оскаржуваною постановою від 26.02.2024 року відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №755/9888/23 виданого Дніпровським районним судом м. Києва 14.02.2024 року. У виконавчому документі на підставі якого відкрите виконавче провадження, зазначена адреса боржника: м. Київ, бул. Верховної Ради, 34, офіс 511. Скаржник вказує, що місцем реєстрації ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» завжди було і є м. Київ, що підтверджується даними виконавчого документу та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Жодних документів, які підтверджують місце реєстрації ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» в Київській області матеріали виконавчого провадження не містять. Оскільки боржник зареєстрований в м. Києві, тобто не в межах виконавчого округу, в якому здійснює свою діяльність ПВ Крегул І.І. , останній не мав права приймати виконавчий документ до виконання та відкривати виконавче провадження. За таких обставин оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята приватним виконавцем з перевищенням наданих йому законом повноважень. Виконавець мав повернути стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання. Жодного майна на території Київської області боржник також не має.

Ухвалою суду від 11.03.2024 року відкрите провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник скаржника, приватний виконавець та боржник про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (боржник шляхом розміщення оголошення на Інтернет-сайті судової влади), в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вивчивши зміст скарги та матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та у їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до висновку про те, що скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так само частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень ст.ст. 448, 451 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області від 26.02.2024 року відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №755/9888/23 виданого 14.02.2024 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 8485,51 грн.

У зазначеній постанові вказано адресу боржника ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»: м. Київ, бул. Верховної Ради, 34, офіс 511.

Така сама адреса боржника ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зазначена і у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 4 Закону №1404-VIIІ визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIIІ встановлено, що Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частинами першою, другою статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.

Частиною першою статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Статтею 16 Закону визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Відповідно до частин першої, другої і шостої статті 25 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За змістом ст. 93 ЦК України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Місцезнаходженням юридичної особи - є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, відомості про яке вносяться державним реєстратором до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на підставі інформації наданої юридичною особою.

Із матеріалів справи вбачається, що приватному виконавцю було відоме місцезнаходження боржника, адже місцезнаходження боржника у м. Києві зазначене у самій постанові про відкриття виконавчого провадження, а Закон України «Про виконавче провадження» містить чітку вказівку на те, що виконавчі документи приймаються до виконання за місцем знаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника, а не довільно.

За відсутності доказів місцезнаходження та наявності майна боржника у Київській області, тобто у виконавчому окрузі, на території якого здійснює діяльність приватний виконавець Крегул І.І., у останнього не було правових підстав для прийняття до виконання виконавчого документа шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.

В силу частин першої та другої статті 4 Закону №1403-VIII приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, а також повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Ураховуючи наведене суд дійшов висновку, що дії ПВ Крегул І.І. по відкриттю виконавчого провадження були протиправними і відповідна постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню, оскільки приватний виконавець прийняв до виконання виконавчий лист місце виконання якого знаходиться не в межах виконавчого округу приватного виконавця Крегул І.І.

Як вбачається з матеріалів справи, скаргу від імені ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» подано до суду адвокатом Ткачук О.В.

01.03.2024 року між адвокатом Ткачук О.В. та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений договір про надання правової допомоги.

Згідно додатку №1 до цього договору, сторони погодили, що 1 година усної консультації адвоката коштує 500,00 грн., а 1 година складання скарги на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконання судового рішення у виконавчому провадженні вартує 1500,00 грн.

За змістом Акту прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги від 01.03.2024 року, усна консультація становила 1 годину (500,00 грн.) та написання скарги у виконавчому провадженні НОМЕР_1 зайняло 2 години (3000,00 грн).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 9 ст. 10 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Стосовно розміру витрат на правову допомогу у суді першої інстанції в розмірі 3500,00 грн. суд дійшов висновку, що такі витрати є обґрунтованими, підтвердженими, пропорційними, необхідними та розумними.

Жодного клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю приватний виконавець суду не подав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-81, 133, 137, 141, 259-261, 353-355, 447-451 ЦПК України, ст. 19 Конституції України, ст. 93 ЦК України, Законами України «Про виконавче провадження», «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича, стягувач - ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича щодо відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №755/9888/23 виданого Дніпровським районним судом м. Києва 14.02.2024 року - протиправними.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №755/9888/23 виданого Дніпровським районним судом м. Києва 14.02.2024 року - скасувати.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 08.04.2024 року.

Суддя -