Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3923/23 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 76 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без виклику сторін) в м. Житомирі цивільну справу № 278/ 3923/23 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути з Комунального підприємства ЖОЛСЦРЗ «Дениші» на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 38188,32 грн та за невикористану відпустку в сумі 4031,58 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.05.2023 по 11.08.2023 у сумі 26169,60 грн та по день ухвалення судового рішення, але не більше як за шість місяців, а також судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у трудових відносинах з КП "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної ради з 01.08.1988. Наказом № 38-з від 15.05.2021 її було звільнено з роботи за власним бажанням. Вказала, що відповідач має перед нею заборгованість по заробітній платі в сумі 38 188, 32 грн, грошової компенсації за невикористану відпустку в сумі 4 031, 58 грн. Однак, при звільненні роботодавець не провів з нею повного розрахунку. Виходячи із наведеного, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.05.2023 по 21.09.2023 (день фактичного розрахунку) в розмірі 45 489, 09 грн. Вказує, що заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався тільки на ту обставину, що в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, внаслідок чого підприємство не мало можливості працювати у звичайному режимі, що призвело до скрутного фінансово-економічного становища та утворення заборгованості із невиплаченої заробітної плати працівникам підприємства на загальну суму 10 151 720, 93 грн. Наголошує, що ведення бойових дій та окупація військами рф частини території України є загальновідомим фактом. Однак відповідачу не видано сертифікат Торгово-промислової палати України. Водночас територія, де розташовано підприємство відповідача не була окупована військами рф та відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу КП "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що через військову агресію росії та введення воєнного стану Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини згідно вимог чинного законодавства. Звертає увагу, що на даний час у підприємства скрутне матеріальне становище, в зв`язку із негативним фінансовим результатом діяльності підприємства , яке зумовлене як зростанням вартості енергоносіїв, так і різким скороченням в умовах дії воєнного стану та запровадженого карантину, який також негативно вплинув на фінансово-економічний стан підприємства та на різке зниження чисельності пацієнтів, починаючи з 2020 року.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивачем рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а тому в решті рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Комунальним підприємством "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної ради з 01.08.1988 (а.с. 15-16).

Наказом КП "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної ради №38-з від 15.05.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 16).

Листом від 28 лютого 2022 року президент Торгово Промислової палати України повідомив, що військова агресія російської федерації свідчить про настання форс мажорних обставин, що почали мати місце з 5 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року (а.с. 40).

Із довідки КП "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної ради №278 від 12.07.2023 вбачається, що станом на 01.07.2023 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 складає 38188,32 грн (а.с. 18).

Відповідно до Виписки за смарт-рахунком заборгованість по заробітній платі та за невикористану відпустку у повному обсязі виплачено ОСОБА_1 21.09.2023 (а.с. 44-45), що вбачається з виписок по рахунку (а.с. 44-45) та детального розрахунку нарахувань (а.с. 48).

Із Довідки про доходи КП "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної ради №358 від 14.09.2023 вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 489, 13 грн (а.с. 46).

Вирішуючи спір, місцевий суд вказав, що в процесі розгляду справи відповідачем оплачена заборгованість по заробітній платі та за невикористану відпустку в повному обсязі. Як вбачається з відповіді на відзив (а.с. 75-78), позивачем даний факт не оспорювався, і оскільки остання просить суд стягнути лише середній заробіток за час затримки заборгованості, судом розцінюється дії позивача як не підтримання нею позовних вимог в частині стягнення невиплаченого заробітку та компенсації невикористанної відпустки. Таким чином, на час розгляду справи судом, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем згідно заявлених позовних вимог у цій частині.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку), місцевий суд вказав, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації від початку 2022 року існували обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, а тому у відповідача відсутня вина у несвоєчасній виплаті заробітної плати при звільненні, а звідси і відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині (щодо відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку) з огляду на таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України « Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом ( в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У частині 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати ( основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Метою законодавчого врегулювання відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права на своєчасне отримання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, за невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)».

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26.10.2022 у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21) зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 82 ЦПК України).

Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням встановлених обставин справи та наявних доказів. Роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу, які належать йому при звільненні, у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини)- це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежно від її волевиявлення і контролю. Такі обставини є непереборними навіть за умови застосування усіх можливих та адекватних заходів, спрямованих на їх запобігання.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на ту обставину, що в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан й внаслідок цього підприємство не мало можливості працювати у звичайному режимі, що призвело до скрутного фінансово-економічного становища.

Ведення бойових дій та окупація військами рф частини території України є загальновідомим фактом. Однак, відповідачеві не виданий сертифікат Торгово-промислової палати України ( уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат), як це передбачено чинним законодавством України, та який був би підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати.

Територія, на якій розташоване підприємство, не була окупована військами рф й оскільки відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то, відповідно, він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заробітку за час затримки розрахунку є обгрунтованими.

Звертаючись із позовом до суду 11.08.2023, ОСОБА_2 просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.05.2023 по 11.08.2023 у сумі 26169,60 грн та по день ухвалення судового рішення.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Матеріалами справи доводиться, що в повному обсязі заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 виплачена 21.09.2023. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на заявлені позовні вимоги слід обчислювати за період з 16.05.2023 по 20.09.2023 включно.

Як свідчить довідка, видана КП Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення «Дениші» Житомирської обласної ради №358 від 14.09.2023, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два повні місці роботи складає 489, 13 грн (а.с. 46,47,48).

Отже, з огляду на встановлені вище обставини визначення розміру заробітної плати ОСОБА_2 , та з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у заявлений позивачем період становить 44 999,96 грн (489, 13 грн (середньоденна заробітна плата) х 92 робочих дні).

Вказана сума визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку є обов`язком роботодавця та працівника, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року (справа № 712/9213/18).

Таким чином, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 44 999,96 грн без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення позову.

В решті вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з КП "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, яка задоволена на 99%, в сумі 2667,90 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути із Комунального підприємства "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 44 999,96 грн ( сума середнього заробітку вказана без врахування податків та обов`язкових платежів).

Стягнути із Комунального підприємства "Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення "Дениші" Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2667,90 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: