Справа № 346/717/24
Провадження № 2/346/777/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : головуючого судді П`ятковського В.І.,

за участю секретаря Насадик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї справу за позовною заявою адвоката Атаманюка Володимира Михайловича в чнтересах ОСОБА_1 до Коломийської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, на ім`я позивача.

До складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

Вказує, що позивач прийняв спадщину та звернувся із відповідною заявою до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи відмову тим, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що входить до складу спадщини не зареєстровано, та відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавці на спадкове майно.

Просить суд визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розгляд справи проводити в його та позивача відсутності.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися.

Представник відповідача на розгляд справи також не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності представника Коломийської міської ради, щодо позовних вимог покладається на погляд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ялта Автономної Республіки Крим померла ОСОБА_2 , про що 11 травня 2019 року, складено відповідний актовий запис за № 259 (а.с. 16).

Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2007 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на будівельні матеріали - фундамент будинку, які були використані в процесі будівництва будинковолодіння, що по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 14).

У свою чергу ОСОБА_3 у 1968 році було відведено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку. Отже, будівництво спірного будинку було розпочато в законний спосіб (а.с. 23-27).

Покійна ОСОБА_2 після отримання права власності на будівельні матеріали, про що вище згадувалося, добудувала житловий будинок, однак належним чином не оформила права власності, про що стверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів. Будинковолодіння відповідає будівельним нормам та на нього виготовлено технічний паспорт.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина за заповітом на вказане будинковолодіння, яке вона заповіла позивачу, як своєму онуку, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2022 року (а.с. 10).

З метою оформлення права на спадщину за заповітом позивач звернувся до приватного нотаріуса. Постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Мироняку Андрію відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне будинковолодіння у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно на ім`я спадкодавиці (а.с. 19).

Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок житловий будинок в АДРЕСА_1 , його загальна площа складає 43,1 кв.м., житлова 19,7 кв.м. (а.с. 120-22).

У відповідності до звіту про незалежну оцінку, складеного 26 грудня 2023 року вартість житлового будинку з господарськими спорудами становить 101 000 грн. (а.с. 28).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає у тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

П. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений його або обмежений у здійсненні.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При таких обставинах, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Також, у листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 зазначено, що: «відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно».

Згідно із ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до абзацу другого п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Велика палата ВС підкреслює, що якщо право на будівлю чи споруду ще не зареєстровано за жодним суб`єктом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то правильним способом захисту порушеного права буде подання позову про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України. Відповідачем у такому позові слід зазначати власника земельної ділянки, на якій спірна будівля чи споруда розташована. В нашому випадку це орган місцевого самоврядування (ВП ВС у справі № 916/1608/18 від 19 травня 2020 р.).

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй Постанові від 15.01.2021 року по справі №1540/3952/18 прийшов до наступних висновків:

Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17.

Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення».

Також, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з часу державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності даним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності державної реєстрації, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тому до набрання чинності Цивільного Кодексу України, 2003 року та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, не залежало від державної реєстрації.

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії акту обстеження завданих пожежею збитків у приватному будинку по АДРЕСА_1 , за заявою ОСОБА_4 від 17 січня 2006 року, в результаті пожежі за вказаною адресою в цегляному приміщенні будинку повністю згоріли вікна, двері, підлога, стеля, дах та все майно в двох кімнатах і кухні будинку.

Виходячи з того, що позивач є спадкоємцем за заповітом на майно, яке належало спадкодавиці на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак позивач, не в змозі оформити спадщину через те, що право власності на вказане нерухоме майно не зареєстровано у встановленому порядку за спадкодавицею, а представник відповідача, як орган місцевого самоврядування щодо задоволення позовних вимог не заперечує, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_5 право власності на вказане нерухоме майно, шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 319, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителем АДРЕСА_1 - право власності на житловий будинок позначений в технічному паспорті літерою "А" загальною площею 43,1 кв.м, житловою площею 19,7 кв.м., господарські будівлі та споруди: фундамент незавершений будівництвом позначений літерою «Г», вбиральню позначену літерою «В», криницю позначену «№1», огорожу, позначену «№2-3», вимощення І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: П`ятковський В. І.