Справа № 522/119/24
Провадження 2 /522/81/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

11 червня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши позовну заяву в порядку загального позовного провадження ОСОБА_1 до Оперативного командування «Південь», Військово-морської бази «Південь» про витребування автомобіля на користь позивача

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Оперативного командування «Південь», Військово-морської бази «Південь» про витребування автомобіля на користь позивача.

В обґрунтування позову позивач вказує, що ОСОБА_1 придбав автомобіль марки AUDI A4, 2013 року випуску, vin НОМЕР_1 , чорного кольору. Підтверджує цю покупку Інвойс Hermes International Shipping, LLC №76169 від 16.02.2022. Авто було доставлено на територію ДП «МТП «Чорноморськ» за коносаментом YHSMFSCHR211221.

Проте пізніше ОСОБА_2 дізнався, що його автомобіль був вилучений з ДП «МТП «Чорноморськ». Причини вилучення не повідомлялися, але відповідь з Одеської обласної військової адміністрації зазначає, що авто було передано ГУНП в Одеській області на підставі розпорядження від 04.03.2022 р.

20.09.2023 представник позивача, адвокат Коннова Н.І., надіслав адвокатський запит до військової частини НОМЕР_2 з метою отримання копії Акту про примусове відчуження або вилучення майна та документу, що містить висновок про вартість майна. 06.10.2023 військова частина НОМЕР_2 надала відповідь, в якій були надані копії Акту про примусове відчуження або вилучення майна №785, експертного дослідження від 16.06.2022 № ЕД-19/116/22/7424-АВ, розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 14.04.2022 р. №7 «Про примусове відчуження майна», а також витяг з книги обліку наявності та руху військового майна автомобільної служби озброєння логістики військової частини НОМЕР_2 .

Позивач вважає що примусове відчуження майна транспортного засобу марки AUDI A4, відбулось всупереч статей 41,64 Конституції України, та вимог чинного законодавства України, яке регламентує правовідносини щодо примусового відчуження майна в умовах воєнного стану та його подальшого відшкодування, у зв`язку з чим звертається до суду з позовом в якому просить витребувати з військової частини НОМЕР_2 автомобіль марки AUDI A4, 2013 року випуску, vin НОМЕР_1 , чорного кольору на користь позивача ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_4

Ухвалою суду від 11.01.2024 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні.

16.02.2024 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Відповідно до вказаної заяви позивач просив суд:

Визнати протиправними та скасувати:

-розпорядження командира в/ч НОМЕР_3 №7 від 14.04.2022 р. «Про примусове відчуження майна» в частині примусового відчуження авто марки AUDI A4, 2013 року випуску, vin НОМЕР_1 , чорного кольору, на користь військової частини НОМЕР_2 .

-Акт про примусове відчуження або вилучення майна №785, здійснено примусове вилучення транспортного засобу авто марки AUDI A4, 2013 року випуску, vin НОМЕР_1 , чорного кольору, на користь військової частини НОМЕР_2 .

Витребувати з військової частини НОМЕР_2 автомобіль марки AUDI A4,2013 року випуску, vin НОМЕР_1 , чорного кольору на користь позивача ОСОБА_1 РНОКПП - НОМЕР_4 ,

27.02.2024 року від відповідача Військова частина НОМЕР_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до наданого відзиву відповідач заперечу проти задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідач вказує, що вказаний транспортний засіб було відчужено на підставі розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 14.04.2022 № 7, та на даний час вказаний автомобіль є власністю держави.

27.02.2024 року від відповідача Військової частини НОМЕР_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до наданого відзиву відповідач заперечу проти задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного.

В силу вимог частини 1 статті 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" оспорюване розпорядження Відповідача від 14.04.2022 № 7 про примусове відчуження не підлягав погодженню з відповідною обласною, районною, державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради і прийнятий в межах повноважень та у відповідності до вимог законодавства. Оскаржений акт складений у відповідності до зразка Бланку акта про примусове відчуження або вилучення майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 р. № 998 "Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" та містить всі відомості які вимагаються частиною 1 статті 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану". Власник або його законний представник під час складання акта про примусове відчуження був відсутній, а отже в силу вимог частини 5 статті 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" акт про примусове відчуження або вилучення майна був складений без її участі. Розпорядженням Відповідача від 14.04.2022 № 7 уповноважено капітана 3 рангу ОСОБА_3 здійснити вилучення майна, а отже акт підписаний уповноваженою на те особою військового командування. На думку відповідача позивач не є власником автомобіля АУДІ. Таким чином вимогу щодо повернення автомобіля АУДІ має право заявляти власник, і відповідно спосіб захисту прав обраний позивачем є не ефективними і не підлягає задоволенню.

11.04.2024 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

Ухвалою суду від 11.04.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання призначене на 11 червня 2024 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

Розпорядженням в/ч НОМЕР_3 №7 автомобіль AUDI A4 vin НОМЕР_1 відчужено на користь держави та передано військовій частині НОМЕР_2 (Військово-морська база «Південь»).

Легковий автомобіль AUDI А4, 2013 року випуску на час вилучення знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено у оскаржуваному розпорядженні, в додатку до розпорядження та акту про примусове відчуження або вилучення майна.

Оцінюючи правомірність вилучення спірного автомобіля суд виходить з наступного

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

За змістом частини другої статті 353 Цивільного кодексу України в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено в Законі України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Згідно з частиною 3 Указу Президента України № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Отже, п.п. 1-2 частини першої статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», встановлено, що примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості; вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

Статтею 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» встановлено, що про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: - для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; - для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.

У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі.

У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна.

Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи правомірність втручання в право особи на мирне володіння майном, суд оцінює, чи відповідало таке втручання закону, чи було здійснено з легітимною метою та чи є воно необхідним у демократичному суспільстві.

Оскаржений акт складений у відповідності до зразка Бланку акта про примусове відчуження або вилучення майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 р. № 998 "Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" та містить всі відомості які вимагаються частиною 1 статті 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану".

Власник або його законний представник під час складання акта про примусове відчуження був відсутній, а отже в силу вимог частини 5 статті 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" акт про примусове відчуження або вилучення майна був складений без її участі.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану", визначено, що акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

Розпорядженням Відповідача від 14.04.2022 № 7 уповноважено капітана 3 рангу ОСОБА_3 здійснити вилучення майна, а отже акт підписаний уповноваженою на те особою військового командування. Відповідно частини 2 статті 8 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" у разі неможливості залучити до оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання така оцінка проводиться суб`єктами оціночної діяльності - органами державної влади або органами місцевого самоврядування за погодженням із власником майна. У разі відмови або відсутності власника майна зазначені органи мають право проводити таку оцінку самостійно.

Оцінка проведена відповідним центром органу державної влади Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України

Відповідно до Додатку 1 до розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 вбачається, що власником автомобіля AUDI А4 Qattro vin НОМЕР_1 є ТОВ «Матрідат Одеса».

Частиною першій статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18) вказано, що захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав , як вплив на правопорушника.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

Відповідно до висновків викладених у Постанові ВП Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 823/588/16, спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільноправовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

На даний час Транспортний засіб AUDI перебуває у власності держави.

Вимогами частини 2 статті 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

Отже вимоги щодо витребування автомобіля та скасування акту про примусове відчуження майна повинні розглядатись як цивільно-правовий спір за участю належного відповідача, який є власником майна.

Іншою вимогою Позивача є зобов`язання повернути відчужений автомобіль AUDI. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" право державної власності на майно виникає з дати підписання акта. На даний час автомобіль AUDI перебуває у власності держави.

Відповідно до частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до змісту пункту 1 частини 2 статті 53 Митного кодексу України інвойс є документом який підтверджує митну вартість товару. Інвойс не є розпорядчим документом. Позивач зазначає, що він є власником майна на підставі інвойсу, що є неналежним доказом і який не може підтвердити право власності на автомобіль AUDI.

Отже з наявних документів наданих з позовом не вбачається підтердження щодо виникнення у позивача права власності на зазанчений автомобіль, (наприклад договір купівлі продажу, квитанція про сплату, тощо). Таким чином позивач не довів суду за захистом якого права він звернувся до суду.

У зв`язку з вищевикладеним позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Оперативного командування «Південь», Військово-морської бази «Південь» про витребування автомобіля на користь позивача відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 24.06.2024 року.

Суддя А.В. Науменко

11.06.24