ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/14610/23

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/585/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2024 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування посилалось на те, що 07.11.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду № С02.320.72661 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти, за умовами якої максимальний ліміт Кредитної лінії встановлено у розмірі 20000 грн, ліміт Кредитної лінії 18000 грн, процентна ставка 48% річних.

Вказує, що Банк на виконання умов договору надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 18000 грн, строком до 07.11.2021, а оскільки відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання за вказаним договором, станом на 03.12.2020 виникла заборгованість в загальному розмірі 51066,13 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 18000 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 33066,18 грн.

Також зазначає, що 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90, тому до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 відповідно до договору факторингу № 12/90 перейшло право вмоги за договором № С02.230.72661 від 07.11.2016, що укладено між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1

У позові ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості у розмірі 60213,78 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 18000,00 грн; заборгованості за відсотками 33066,13 грн; заборгованості за 3% річних за користування кредитом 1880,02 грн; заборгованості за інфляційними витратами 7267,63 грн, а також суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.01.2024 в задоволенні позову ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять інформації про строк дії картки, автоматичного продовження строку дії картки, а також не містять беззаперечних доказів про наявність основного боргу в розмірі 18000 грн, а наданий розрахунок нарахованих та несплачених відсотків за договором в розмірі 33066,13 грн не містить даних помісячного нарахування та періоду нарахування вказаних платежів.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» - адвокат Павленко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.01.2024 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та вирішити питання про розподіл судових витрат.

За доводами апеляційної скарги, судом не було з`ясовано дійсних обставин справи шляхом помилкового трактування інформації, зазначеної у виписці по рахунку.

Вказує, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що дохідна та витратна частина розрахунку є тотожними та вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив наданий позивачем доказ та не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23.01.2018 у справі № 755/7704/15-ц.

Як зазначає заявник, виписка по рахунку містить інформацію щодо руху коштів по рахунку, в якій вказано призначення кожного платежу, а порядок нарахування кредитної заборгованості та відсотків відображається у розрахунку заборгованості, який був сформований АТ «Ідея Банк» на дату відступлення права вимоги.

В обґрунтування доводів скарги, заявник посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц, згідно якого суд першої інстанції у межах наданий йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Також за доводами скарги, виписка по рахунку сформована АТ «Ідея Банк» відповідно до вимог чинного законодавства як первинний бухгалтерський документ та посвідчує наявність заборгованості у розумінні положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Зазначає, що згідно наданої виписки по рахунку у графі «Кредит» прослідковуються кошти, які надійшли шляхом поповнення картки, у графі «Дебет» - кошти, які використовувала відповідачка на свої споживчі цілі, у графі «Призначення» відображені усі поповнення та витрати боржника з зазначенням конкретних місць здійснення та характер використання коштів.

Тому заявник вважає, що відповідно укладеної угоди ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти на власні потреби у межах ліміту, використовувала їх, не вносячи 5% від суми фактичної заборгованості, а суд першої інстанції належним чином не дослідив первинний бухгалтерський документ, який відображає у повному обсязі рух коштів на рахунку відповідачки.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ухвалою від 25.03.2024 розгляд справи призначений без повідомлення учасників справи.

Судова кореспонденція (копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги) направлена поштовим зв`язком на ім`я відповідачки ОСОБА_1 повернулась до суду неврученою з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 95).

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Матеріали справи не містять заяв такого змісту.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова ореспонденція надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, апеляційного суду.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 (провадження №61-11723св22).

Крім того, 13.04.2024, 15.04.2024 судовим розпорядником Чернігівського апеляційного суду були здійснені виїзди за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 для вручення копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копії апеляційної скарги, проте відповідачці ОСОБА_1 поштова кореспонденція за вказаною адресою не була вручена (а.с. 96, 97).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом встановлено, що 07.11.2016 на підставі зави між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду № С02.320.72661 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти, за умовами якої максимальний ліміт Кредитної лінії встановлено в розмірі 20000 грн; ліміт Кредитної лінії 18000 грн, процентна ставка 48% річних (а.с. 6-7, 8).

Відповідно до п. 2 Угоди № С02.320.72661 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти банк відкрив клієнту поточний рахунок та випустив клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Зазначена угода підписана відповідачкою ОСОБА_1 особисто.

Також судом встановлено, що 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу № 12/90 (а.с. 21-23).

Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

Пунктом 5.1 Договору факторингу права Вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків (п.4.1.). Так, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк».

Враховуючи викладене, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 відповідно до договору факторингу № 12/90 перейшло право вимоги за договором № С02.230.72661 від 07.11.2016, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

За матеріалами справи, 13.07.2023 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на адресу ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу про врегулювання спору в досудовому порядку та запропоновано відповідачу погасити заборгованість у розмірі 51066,13 (а.с. 15).

Згідно довідки - розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № С02.230.72661 від 07.11.2016 загальна заборгованість відповідачки станом на 03.12.2020 становить 51066,13 грн та складається із заборгованості за основним боргом - 18000 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 33066,13 грн (а.с. 13).

З розрахунку 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № С02.230.72661 за період з 03.12.2020 по 23.02.2022 вбачається, що розмір 3% річних становить - 1880,02 грн, розмір інфляційних втрат - 7267,63 грн (а.с. 14).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять інформації про строк дії картки, автоматичного продовження строку дії картки, а також не містять беззаперечних доказів про наявність основного боргу в розмірі 18000 грн, а наданий розрахунок нарахованих та несплачених відсотків за договором в розмірі 33066,13 грн не містить даних помісячного нарахування та періоду нарахування вказаних платежів.

З такими висновкими суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 5.1. Угоди передбачено, що укладаючи цю Угоду про відкриття Кредитної лінії обслуговування Кредитної картки Сторони погодились, що Клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтеренет-сторінці Банку за електронною адресою www.sdeabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Даними виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 підтверджується, що відповідачка фактично користувалась кредитним лімітом та частково здійснювала погашення заборгованості (а.с. 9-12).

Свої зобов`язання перед банком ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у результаті чого виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку (а.с. 9-12, 13, 14) вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами, що підтверджується даними про рух коштів по картці, в тому числі і перерахування, а також частковим погашенням наданих банком коштів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачкою не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, отже колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у сумі 18000 грн.

Отже, доводи скаржника щодо безпідставної відмови в задоволенні позову в цій частині є обгрунтованими.

Крім того, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками у розмірі 33066,13 грн, 3% річних за користування кредитом 1880,02 грн, інфляційні втрати 7267,63 грн.

Як зазначалося вище, у позовній заяві ТОВ «ФК «Профіт Капітал» посилається на те, що 07.11.2016 ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 уклали угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Відповідно зазначеної угоди розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами банку (п. 3. 4 Угоди).

Повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за угодою та договором здійснюється згідно умов договору, типового графіку та розрахунку сукупності вартості кредиту, а також тарифів, які розміщені на сайті банку за адресою www.ideabank.ua.

Апеляційний суд враховує, що статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Зі змісту угоди вбачається, що ПАТ «Ідея Банк» та відповідачка ОСОБА_1 погодили, що процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,0000% річних, при цьому розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитною лінією за попередній розрахунковий період до операційного дня платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду.

За матеріалами справи, у позовній заяві ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зазначає, що на виконання умов договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 18000 гривень строком до 07.11.2021, а позичальник зобов`язався повернути його разом з іншими платежами (відповідно до тарифів банку, які розміщені на сайті банку за адресою: www.ideabank.ua), згідно з умовами цього договору.

Проте в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що грошові кошти у сумі 18000 грн відповідачці були надані АТ «Ідея Банк» на строк саме до 07.11.2021, не підтверджені вказані обставини і при зверненні з апеляційною скаргою.

Разом з тим, у п. 2 Договору передбачено, що Банк випускає Клієнту міжнародну картку MasterCard World терміном дії 2(два) роки з моменту її випуску, тобто термін дії картки відповідачки складає з 07.11.2016 по 06.11.2018 включно.

Як вбачається з довідки-розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № С02.230.72661 від 07.11.2016 станом на 03.12.2020 становить 51066,13 грн, з яких 18000 грн - сума заборгованості за основним боргом; 33066,13 грн заборгованість за нарахованими та несплаеними відсотками.

В матеріалах справи відсутні і позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження продовження строку дії картки, яка випущена Банком на підставі кредитного договору № С02.230.72661 від 07.11.2016.

Апеляційний суд враховує, що нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеними строками кредитування, тобто після 06.11.2018 у даній справі, суперечить вказаним вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

За встановлених обставин, розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами по кредитному договору № С02.230.72661 від 07.11.2016 з врахуванням його умов щодо розміру відсотків за користування кредитом має складати 17276,44 грн ((18000 грн х 48%х55 днів:366:100 за 2016 рік) +(18000 грн х 48% х 675 днів:365:100 за 2017-2018 роки), а не 33066,13 грн, як зазначено у позовній заяві, отже позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню.

Крім того, положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, враховуючи укладення Договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020, ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03.12.2020 набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № С02.320.72661 від 07.11.2016, укладеного між AT «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18), ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України.

У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При вирішенні питання про стягнення річних нарахованих, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тому лише після спливу, визначеного договором строку кредитування, позивач має право забезпечити свої права і інтереси на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу проценти входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Апеляційний суд враховує, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Звертаючись з позовом, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеним ОСОБА_1 кредитним договором № С02.230.72661 від 07.11.2016, просило крім тіла кредиту та відсотків стягнути і три відсотки річних та інфляційні втрати за період з 03.12.2020 по 23.02.2022 у розмірі 9147,65 грн, з яких: сума трьох відсотків річних 1880,02 грн, інфляційні втрати 7267,63 грн, тобто з моменту набуття права вимоги.

Отже, за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦК України трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника.

Враховуючи, що умови договору факторингу №12/90 від 03.12.2020 року не містять обмеження (застереження) щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат на суму основного боргу за період після передачі права вимоги, що узгоджується з приписами статті 514 ЦК України, тому слід дійти висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України і стягнення на користь позивача визначених цією нормою законодавства сум, як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.

Оскільки, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № С02.230.72661 від 07.11.2016 належним чином не виконала, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за 3% річних за користування кредитом у розмірі 1880,02 грн та інфляційних втрат у розмірі 7267,63 грн за період з 03.12.2020 по 23.02.2022, а всього 9147,65 грн.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанціїї належних і допустимих доказів на спростування розрахунку заборгованості за тілом кредиту та розміру такої заборгованості, відсотків та інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № С02.230.72661 від 07.11.2016 у загальному розмірі 44424,09 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 18000 грн, заборгованість за відсотками 17276,44 грн, заборгованість за 3% річних 18802,02 грн, заборгованість за інфляційними втратами 7267,63 грн, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Крім того, у позові ТОВ «Профіт Капітал» просило стягнути з відповідачки ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Відповідно до пунктів першого та другого частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18, від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

На підтвердження витрат на правову допомогу заявником у порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України, до позовної заяви надано договір про надання правової допомоги від 28.09.2021 (а.с. 29-32), Додаткову угоду № 6 від 12.06.2023 до Договору про надання правової допомоги № 28092021-1 (а.с. 33), акт № 16 прийому-передачі Реєстру Боржників від 12.06.2023 (а.с. 34), акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 11.09.2023 (а.с. 35), платіжну інструкцію № 265 від 14.09.2023 про сплату правової допомоги за договором № 28092021 відповідно до акту прийому-передачі від 11.09.2023 (а.с. 37), довіреність на уповноваження адвоката Мартиненка В.В. представляти інтереси ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (а.с. 40), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Мартиненка В.В. (а.с. 41).

Згідно Акту про прийняття-передачу наданої правової допомоги від 11.09.2023 у справі за позовом до ОСОБА_1 адвокатом були надані такі послуги: консультація з клієнтом; вивчення документів та підготовка проекту позовної заяви із зазначенням вартості винагороди у розмірі 7000 грн.

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у передбаченому законом порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн, проте апеляційний суд враховує складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співмірності та пропорційності задоволених вимог (позов та апеляційна скарга задоволено на 73,8 %), доходить висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог на суму 5166 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і задовольняє позов частково (на 73,8 %), відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 1980,80 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2971,20 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (юридична адреса: вул. Набережно-Лугова, 8, м. Київ; код ЄДРПОУ -39992082) 44424,09 грн (сорок чотири тисячі чотириста двадцять чотири) заборгованості за кредитним договором № С02.230.72661 від 07 листопада 2016 року, з яких: заборгованість за тілом кредиту 18000 грн, заборгованість за відсотками 17276,44 грн, 3% річних 18802,02 грн, інфляційні втрати 7267,63 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (юридична адреса: вул. Набережно-Лугова, 8, м. Київ; код ЄДРПОУ -39992082) 1980,80 грн у відшкодування сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 2971,20 грн за апеляційний розгляд справи, а також 5166 грн у відшкодування витрат за надану правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 08.05.2024.

Головуючий Судді :