Справа № 485/1891/24
Провадження №2/485/495/24
20 грудня 2024 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді Бодрової О.П.,
за участю секретаря судового засідання Літвінової Д.Ю.,
учасників справи: позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ,
Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 19 серпня 1989 року по 17 січня 2022 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За період шлюбу ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказує на те, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя. На час подання позову до суду виникли труднощі у користуванні майном, чоловік виїхав з будинку, місце знаходження його їй невідоме, тому вона просить суд визнати спільним сумісним майном і поділити його шляхом визнання за позивачем і колишнім чоловіком право власності в рівних частках на будинок АДРЕСА_1 .
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Інші процесуальні дії у справі
Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 10 вересня 2024 року відкрила провадження у справі, постановила розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
03 грудня 2024 року Снігурівським районним судом Миколаївської області постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.
Позиції учасників справи
Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити з підстав наведених у ньому. Судові витрати залишити за нею. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик на Інтернет порталі «Судова влада України».
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини.
Суд встановив, що сторони з 19 серпня 1989 року по 17 січня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с.12/.
Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.14/.
При розірванні шлюбу питання поділу спільного майна між сторонами не вирішувалося.
З договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.02.1993 вбачається, що 03.02.1993 ОСОБА_2 придбав житловий будинок в с.Новокиївка Снігурівського району /а.с.48/.
Відповідно до виписки з погосподарської книги №1 вих.№12 від 07.02.2024 ОСОБА_2 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , членами домогосподарства є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 /а.с.25/.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №569, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 21.07.1991 по теперішній час /а.с.18/.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2023/002425936, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.15/.
Метою позивачки є поділ спільного майна подружжя.
Мотиви суду
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, зокрема гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №456/3506/16-ц від 17 червня 2021 року норми Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, яка може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №372/504/17-ц від 21 листопада 2018 року.
Отже, на майно, набуте сторонами по справі за час шлюбу поширюється правовий режим «права спільної сумісної власності подружжя», а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка та спростування вказаної презумпції потребує доведення, оскільки тягар доказування в цій справі лежить на відповідачу.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.
Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.
Відповідачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів, що могли свідчити про обставини, які би спростовували презумпцію спільності права власності подружжя на житловий будинок, а тому до обсягу спільно нажитого майна колишнього подружжя, наявного на час припинення сторонами спільного ведення господарства, належав вищевказаний житловий будинок.
Ураховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи суду не було надано достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні статті 70 СК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності особистої приватної власності в розумінні положень статті 57 СК України, а тому враховуючи, що житловий будинок був придбаний сторонами за час шлюбу, отже, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними.
За таких обставин, суд вважає, що спірний житловий будинок слід поділити порівну в межах заявлених позовних вимог, а саме: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачем та відповідачем слід визнати право власності на 1/2 частини житлового будинку за кожним.
Щодо вимоги позивача про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя суд зазначає таке.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Відтак, вимога про визнання житлового будинку АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя не підлягає задоволенню.
Щодо судових витрат
Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
На прохання позивача суд не стягує з відповідача понесені судові витрати.
На підставі викладеного, ст.60,61 СК України та керуючись ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 274-279, 280, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ задовольнити частково.
Провести поділ майна подружжя, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 : визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне рішення складено 23 грудня 2024 року.
Суддя О.П.Бодрова