Провадження №2/359/3303/24
Справа №359/9993/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2024р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Кулик Т.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача Цьоми Р.А

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 представник позивача адвокат Цьома Р.А. звернувся до суду з даним позовом, яким просив суд: визнати право власності на автомобіль «RENAULT MEGANE», д.н.з. НОМЕР_1 за ОСОБА_1 . Стягнути з позивача на користь відповідача 142 080,00 гривень, що становить вартості автомобіля «RENAULT MEGANE», у якості компенсації 1/2 частки його вартості. Визнати право власності на автомобіль «FIAT ТІРО», д.н.з. НОМЕР_2 за ОСОБА_1 . Стягнути з позивача на користь відповідача 14030,00 гривень, що становить вартості автомобіля «FIAT ТІРО», у якості компенсації частки його вартості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період шлюбу, за спільні кошти подружжя сторонами було придбано два автомобіля «RENAULT MEGANE», д.н.з. НОМЕР_1 та «FIAT ТІРО» д.н.з. НОМЕР_2 . В зв`язку з тим, що шлюб між сторонами фактично припинено, дійти згоди щодо поділу спільного майна подружжя між сторонами є не можливим, з цих підстав ОСОБА_1 звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 18 вересня 2024 року, було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні представник позивача позовні позов підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечив.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки представник відповідача визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Суд заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.07.2013 року між сторонами укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 27.07.2013 року серії НОМЕР_3 , актовий запис №13, виданим Виконавчим комітетом Вороньківської сільської ради Бориспільського району.

В період реєстрації шлюбу, а саме 29.05.2024 року за ОСОБА_3 було зареєстровано транспортний засіб «RENAULT MEGANE», 2012 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , загальний легковий універсал, тип пального - D, об?єм двигуна 1461 куб.см. д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Також в період реєстрації шлюбу 15.08.2023 року за ОСОБА_3 було зареєстровано транспортний засіб «FIAT ТІРО» 1990 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , загальний легковий хетчбек, тип пального-В, об?єм двигуна 1398 куб.см., д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 .

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог частини 1 статті 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 цієї статті визначено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Слід зауважити що вище вказані автомобілі були зареєстровані сторонами в період перебування їх у шлюбі. Таким чином вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У порядку, встановленому ст. 364 ЦК України, з дотриманням вимог ст. 370 ЦК України щодо рівності часток співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, здійснюється і виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим у силу неподільності речі (автомобіль, музичний інструмент тощо) співвласник у такому випадку має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При цьому, компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

ОСОБА_3 згодна отримати грошову компенсацію замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на легковий автомобіль марки «RENAULT MEGANE» та «FIAT ТІРО».

Відповідно до звіту про незалежну оцінку СОД ФОП ОСОБА_4 від 06.09.2024 року №17орієнтовна ринкова вартість автомобіля «RENAULT MEGANE» становить 284 160,00 грн.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку СОД ФОП ОСОБА_4 від 09.09.2024 року №19 орієнтовна ринкова вартість автомобіля «FIAT ТІРО» становить 28 060,00 грн.

За наведених вище обставин, беручи до уваги, що сторони домовились поділити майна, що є у їхній сумісній власності, шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на транспортні засоби «RENAULT MEGANE» та «FIAT ТІРО», з компенсацією вартості на користь відповідача 1/2 частки вище вказаних автомобілів.

За змістом ч.1 та п.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 1561 грн. 10 коп., та стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 561 грн. 10 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 128, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266, 280-284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати право власності на автомобіль «RENAULT MEGANE», 2012 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , загальний легковий універсал, тип пального - D, об?єм двигуна 1461 куб.см. д.н.з. НОМЕР_1 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Стягнути із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 на користь ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 142 080,00 (сто сорок дві тисячі вісімдесят) гривень, що становить вартості автомобіля «RENAULT MEGANE», 2012 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , загальний легковий універсал, тип пального - D, об?єм двигуна 1461 куб.см. д.н.з. НОМЕР_1 , у якості компенсації 1/2 частки його вартості.

Визнати право власності на автомобіль «FIAT ТІРО» 1990 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , загальний легковий хетчбек, тип пального-В, об?єм двигуна 1398 куб.см., д.н.з. НОМЕР_2 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Стягнути із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 на користь ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 14 030,00 (чотирнадцять тисяч тридцять)гривень, що становить вартості автомобіля «FIAT ТІРО» 1990 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , загальний легковий хетчбек, тип пального-В, об?єм двигуна 1398 куб.см., д.н.з. НОМЕР_2 у якості компенсації частки його вартості.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області , повернути ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 п`ятдесят відсотків сплаченої суми судового збору у розмірі 1561,1 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 судовий збір у розмірі 1561,1 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.12.2024 року.

Суддя Чирка С.С.