ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1065/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Храпак Н.М., Хоми М.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/12411/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Скиба Віталій Михайлович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2024 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року (ухвалені суддею Кунець Н.Р.) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11.03.2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб.

Вказував на те, що у даному шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із відповідачкою.

Посилався на те, що спільне життя у них з відповідачкою не склалось, через відсутність взаєморозуміння, байдужість до життя та проблем кожного з подружжя, розбіжність поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Протягом тривалого часу вони разом не проживають та спільного господарства не ведуть, а фактичні шлюбні відносини між ними припиненні.

З урахуванням зазначеного позивач вважав подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечить його інтересам, а тому просив позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11.03.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, за актовим записом №340.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

25 вересня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Молень Р.Б. подав заяву, в якій просив ухвалити додаткове рішення у даній справі та стягнути з відповідачки на користь позивача 9 798 грн. судових витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року вищевказану заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 500 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить:

- рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2024 року змінити в мотивувальній частині, врахувавши пояснення відповідачки;

- додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на правову допомогу з 2500 грн. до 500 грн.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення, посилається на його незаконність та необґрунтованість.

Вказує на наявність розбіжностей у документах поданих стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Посилається на те, що при зверненні до суду із позовом, адвокатом Моленем Р.Б. було долучено ордер серії ВО №1078670, згідно якого правнича допомога ОСОБА_2 надавалась на підставі договору про правничу допомогу від 31 травня 2024 року, проте копії даного договору в матеріалах справи немає.

Вважає, що розмір витрат на правову допомогу 2500 грн. є значно завищеним у співвідношенні до складності даної справи, відповідно є неспівмірним із виконаною адвокатом роботою та наданим обсягом послуг.

Вказує на те, що стороною позивача не долучено детального опису робіт (послуг), які були надані адвокатом.

05 грудня 2024 року до Тернопільського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби В.М. про відмову від апеляційної скарги в частині оскарження рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2024 року, у відповідності до ч.4 ст. 364 ЦКЦ України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

Пунктом 1 частини 4 ст. 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ознайомившись з матеріалами справи, заявою про відмову від апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду та доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Щодо відмови від апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду першої інстанції.

Як зазначалось вище, 05 грудня 2024 року до Тернопільського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби В.М. про відмову від апеляційної скарги в частині оскарження рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2024 року, у відповідності до ч.4 ст. 364 ЦКЦ України.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 5 ст. 364 ЦПК України у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п.12 постанови № 12 від 24.10.2008 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» прийняття відмови від апеляційної скарги не пов`язується з обов`язком апеляційного суду перевіряти чи у зв`язку з такою відмовою не порушуються права будь-яких осіб, оскільки право особи на відмову від апеляційної скарги не обмежене.

Враховуючи наведене, а також те, що до апеляційної скарги не приєдналися інші особи, суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти відмову представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби В.М. від апеляційної скарги в частині оскарження рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2024 року та закрити в даній частині апеляційне провадження.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 відомі наслідки відмови від апеляційної скарги, передбачені ч. 5 ст. 364 ЦПК України, оскільки її інтереси в суді представляє професійний адвокат, який і подав вищезазначену заяву в її інтересах та якому відомі такі наслідки.

Щодо додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві представником позивача зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, в тому числі за надання професійної правничої допомоги, становить 3000 грн. Також зазначив, що фактичний розмір судових витрат буде повідомлено не пізніше ніж протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, у порядку передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Разом із поданою 25 вересня 2024 року заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача - адвокат Молень Р.Б. на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надав суду: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1078670 від 05.06.2024 року; договір № 31/05 про надання правничої допомоги від 31.05.2023 року; додаткову угоду № 1 від 30.07.2024 року до договору № 31/05 про надання правничої допомоги від 31.05.2023 року; акт про надання правничої допомоги від 23.09.2024 року за договором № 31/05 про надання правничої допомоги від 31.05.2023 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що акт про надання правничої допомоги за договором № 31/05 про надання правничої допомоги від 31.05.2023 року складений 23.09.2024 року, тобто через 3 дні після ухвалення судового рішення, що свідчить про об`єктивну неможливість подачі вказаного доказу до закінчення судових дебатів у справі.

Відповідно до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, вищезазначені докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Так, повноваження адвоката Моленя Р.Б. підтверджені Договором № 31/05 про надання правничої допомоги від 31.05.2023 року та ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1078670 від 05.06.2024 року.

Згідно із Договору № 31/05 про надання правничої допомоги від 31.05.2023 року, укладеного між ОСОБА_2 (далі - Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «МОЛЕНЬ БАГРАНЮК ТА ПАРТНЕРИ» в особі керуючого партнера адвоката Моленя Р.Б., Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правничої допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю Сторін.

Відповідно до умов пп. 4.1, 4.4 вказаного Договору, розмір гонорару за надання правничої допомоги, передбаченої Розділом 2 цього Договору встановлюється в розмірі, що визначається відповідно до Тарифів на обчислення вартості послуг, які є Додатком № 1 до цього Договору. Суми гонорару зазначаються Адвокатським об`єднанням в актах про надання правової допомоги, які формуються ним в міру необхідності та вручаються безпосередньо Клієнту (уповноваженій особі Клієнта) або направляється засобами поштового зв`язку чи комунікаційного зв`язку за його місцезнаходження.

За змістом Додаткової угоди № від 30.07.2024, на виконання вимог Договору про надання правничої допомоги № 31/05 від 31.05.2023, сторони погодили, що вартість наданої правничої допомоги пов`язаної з представництвом та захистом Клієнта у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області під час розгляду справи № 607/12411/24 становить 9 798 грн, з яких: зустріч та усна консультація 568 грн (1 год.); складання позовної заяви 2 840 грн (1 док.); представництво інтересів Клієнта в суді у справі № 607/12411/24 8 520 грн (3 зас.). Вказані грошові кошти Клієнт зобов`язаний перерахувати на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання, не пізніше шістдесяти днів з дня проголошення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, прийнятого за наслідками розгляду справи, чи ухвали про закриття провадження у справі.

Відповідно до акту про надання правничої допомоги від 23.09.2024 року, підписаного Адвокатським об`єднанням «МОЛЕНЬ БАГРАНЮК ТА ПАРТНЕРИ» та Романком В.Я., адвокатське об`єднання надало, а Клієнт отримав, послуги пов`язані з представництвом та захистом Клієнта у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області під час розгляду справи № 607/12411/24: зустріч та усна консультація 568 грн (1 год.); складання позовної заяви 2 840 грн (1 док.); представництво інтересів Клієнта в суді у справі № 607/12411/24 8 520 грн (3 зас.). Загальна вартість наданих послуг складає 9 798 грн.

Так, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 9 798 грн є необґрунтовано завищеною, оскільки дана справа відноситься до справ незначної складності.

При цьому, суд вірно враховував фактично виконану адвокатом роботу (надані послуги), час витрачений на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих робіт (послуг).

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, реальності наданої правничої допомоги адвоката, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати, пов`язані з наданням адвокатом правничої допомоги в сумі 2 500 грн.

Колегія суддів приходить до переконання, що вищезазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції відповідатиме критеріям розумності, справедливості та співмірності, відтак доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції розмір витрат на правову допомогу не відповідає даним критеріям, апеляційним судом відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною позивача не долучено детального опису робіт (послуг), які були надані адвокатом, колегія відхиляє, оскільки такий опис міститься в акті про надання правничої допомоги від 23.09.2024 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при зверненні до суду із позовом, адвокатом Моленем Р.Б. було долучено ордер серії ВО №1078670, згідно якого правнича допомога ОСОБА_2 надавалась на підставі договору про правничу допомогу від 31 травня 2024 року, проте копії даного договору в матеріалах справи немає, колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справи містяться копія договору про надання правничої допомоги № 31/05 від 31.05.2023 року, а також копія додаткової угоди № від 30.07.2024 року до цього договору, що в свою чергу дає підстави вважати, що зазначена в ордері неточність містить ознаки описки.

Інші доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для його зміни.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 364, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Прийняти відмову представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби Віталія Михайловича від апеляційної скарги в частині оскарження рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2024 року.

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Хома М.В.