Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5588/23
Провадження № 2/552/533/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

25.06.2024 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Резніченко О.С.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні Київського районного суду м. Полтави в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 552/5588/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, третя особа - виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 22.09.2023 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_5 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначав, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 в справі № 552/2601/18 стягнуто з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на користь відповідача.

Вказував, що з 01.06.2023 малолітній ОСОБА_6 постійно проживає разом з ним, він опікується інтересами і потребами дитини, а відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

В поданій до суду позовній заяві просив звільнити його з 01.06.2023 від сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_6 , 2016 року народження, та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів заробітку до досягнення повноліття.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25.09.2023 відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_3 21.11.2023 подала до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що між сторонами по справі виникали сварки щодо визначення порядку спілкування з дитиною, а в травні 2023 року ОСОБА_1 почав утримувати сина в себе без згоди матері.

Зазначала, що ОСОБА_1 забрав дитину, агресивно поводиться, вона не має можливості спілкуватися з сином, цікавитися його справами та станом здоров`я.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити.

21.11.2023 відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що дійсно сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, та мають сина ОСОБА_6 , 2016 року народження.

Вказувала, що за судовим рішенням з ОСОБА_1 на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина, син постійно проживав з нею та знаходився на її утриманні, вона в повній мірі виконувала батьківські обов`язки та виховувала сина, опікувалася ним.

Позивач зазначала, що між нею та ОСОБА_1 часто виникали сварки, пов`язані із різними поглядами щодо порядку спілкування з дитиною, в травні 2023 року ОСОБА_1 взяв сина і почав утримувати в себе без згоди матері.

В поданій до суду зустрічній позовній заяві просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.11.2023 зустрічний позов ОСОБА_3 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 .

21.12.2023 ОСОБА_1 подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 , де зазначив, що твердження відповідача про утримання дитини без згоди матері не відповідає дійсності, натомість ОСОБА_3 з 01.06.2023 по жовтень 2023 року не заперечувала щодо проживання дитини з батьком. Він належним чином виконує батьківські обов`язки, має самостійний дохід, належні умови для проживання дитини, піклується про її фізичне та духовне виховання, син висловлює своє бажання проживати з батьком.

Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25.01.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, в задоволенні вимог за зустрічним позовом просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_7 та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні вимог за зустрічною позовною заявою та просили визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просили відмовити.

Суд, заслухавши позивача та представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, показання свідків, заслухавши думку малолітньої дитини, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (попередні прізвища ОСОБА_10 з 24.10.2015 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 в справі № 552/2601/18.

Сторони по справі мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 в справі № 552/2601/18 за позовними вимогами ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку.

По справі № 552/2601/18 судом виконано виконавчий лист, який було пред`явлено на примусове виконання до органів державної виконавчої служби.

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з нормами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Питання визначення місця проживання ОСОБА_6 , 2016 року народження, було предметом розгляду органу опіки та піклування.

Згідно з висновком виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради, що затверджений рішенням від 23.01.2024 № 15, орган опіки та піклування при визначенні місця проживання малолітньої дитини покладається на розсуд суду.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі N 6-1945цс17).

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В даній справі судом встановлено, що між сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися недоброзичливі, напружені стосунки, виникають конфлікти.

Поведінка сторін по відношенню один до одного є некоректною, кожен із сторін не критичний до своєї поведінки, у сторін відсутні бажання налагодити конструктивну комунікацію між собою.

Встановлено, що станом на час вирішення справи судом малолітній ОСОБА_6 , 2016 року народження, фактично проживає з батьком, яким створено належні та гармонійні умови для проживання дитини. ОСОБА_11 , 2016 року народження, за місце проживання з батьком згідно з даними акту обстеження має належні житлово-побутові умови.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 жодним чином не ухиляється від виховання та утримання дитини, постійно виявляє наміри на зустрічі з сином, на спілкування з ним, надання допомоги як матеріальної, так і у вихованні та піклуванні про здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідач ОСОБА_3 має щире бажання налагодити контакт з малолітнім сином, але малолітній ОСОБА_11 , 2016 року народження, висловлює безальтернативне бажання проживати виключно з батьком та категорично не погоджується проживати з матір`ю.

Зазначені обставини дають суду підстави вважати про недоцільність на даний час встановлювати місце проживання малолітнього ОСОБА_12 , 2016 року народження, з матір`ю ОСОБА_3 .

В даній справі відсутні підстави постановляти рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю всупереч думки самої дитини, оскільки це буде суперечити інтересам самого малолітнього ОСОБА_12 , 2016 року народження.

Суд, ухвалюючи рішення у найвищих інтересах дитини та для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визначення місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Посилання ОСОБА_3 в судовому засіданні на ту обставину, що позивач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди в спілкуванні та вихованні дитини не може бути оцінено судом як підстава для визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Згідно ст. 150 СК України батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Судом встановлено, що станом на час вирішення справи судом, малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає з батьком ОСОБА_1 .

Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача, оскільки змінилися обставини, які слугували підставою для стягнення аліментів, а саме, син проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні.

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині вимог про припинення стягнення аліментів є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Необхідно звільнити з 01.06.2023 ОСОБА_1 від сплати аліментів на корить ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 в справі № 552/2601/18.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів суд приходить до таких висновків.

Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені в ст. 181 СК України, згідно з якою способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 не ухиляється від матеріального утримання малолітнього сина, жодним чином не порушує прав ОСОБА_1 , як батька, на утримання дитини, так і прав самого малолітнього ОСОБА_6 , 2016 року народження.

Натомість, позивач ОСОБА_1 вчиняє свідомі дії, не бажаючи отримувати допомогу від позивача як в грошовій, так і в натуральній формі, в тому числі і шляхом передачі такої допомоги безпосередньо дитині.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 виконує свої батьківські обов`язки з утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Частиною 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів йому підлягають відшкодуванню відповідачем понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1073,60 грн.

Понесені відповідачем судові витрати у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Звільнити з 01.06.2023 ОСОБА_1 від сплати аліментів на корить ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2018 в справі № 552/2601/18.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

-відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

-третя особа виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, місцезнаходження 36014, м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 1/2, .

Повне судове рішення складено 27.06.2024.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко