Провадження № 22-ц/802/303/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.

секретар Ганжа М. І.

з участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (надалі ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20.08.2021 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 0776-9283, за умовами якого відповідачу надано споживчий кредит для задоволення особистих потреб у розмірі 5000 грн., із заявленим строком кредитування 14 днів, строком кредитування на 300 днів, зі зниженою ставкою 2,00 % та зі стандартною ставкою 3,00 %. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Разом з тим, ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього станом на 19.10.2023 виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 33650 грн. з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 28650 грн.

Посилаючись на викладене, просило суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 33650 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2024 року позов задоволено.

Постановлено стягнути із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість в сумі 33650 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 28650 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судові витрати по справі, а саме: 2147 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано до суду доказів, що підтверджують дотримання вимог Закону України «Про електронну комерцію» та факт підпису відповідачем кредитних договорів.

На думку представника відповідача недоведеним є і факт отримання кредитних коштів за договорами кредиту. Розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказом, що підтверджує наявність заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом, жодного іншого первинного документу до позовної заяви не додано.

Позивач у відзиві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких мотивів.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач отримав кредитні кошти, проте свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, тому наявна заборгованість за кредитним договором 33650 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

В статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

На підтвердження укладання кредитного договору №0776-9283 від 20.08.2021 позивачем надано електронні докази в паперовій формі, зокрема: копію договору про відкриття кредитної лінії №0776-9283 від 20.08.2021, копію Правил відкриття кредитної лінії, копію Паспорта споживчого кредиту.

Проте як вбачається з їх змісту, в розділах «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем)» відсутні дані в вигляді алфавітно-цифрової послідовності, тобто відсутні відомості про підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором.

З огляду на викладене позивачем не надано суду доказів того, що на виконання вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор і він його використовував.

Крім того, надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанси» про перерахування ОСОБА_2 кредиту в сумі 5 000 грн за допомогою системи EASYPAY_API платіж 980691265, дата 20.08.2021; № платіжної картки НОМЕР_1 , а також повідомлення ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 20 жовтня 2023 року, згідно з яким 20.08.2021 18:27, була проведена успішна транзакція на суму 5 000 грн на картку НОМЕР_1 , не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів, оскільки матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів, що номер банківської карти, який вказаний як номер картки відповідача, належить саме ОСОБА_2

Необхідно зазначити, що номер банківської картки, який, як стверджує позивач, повідомлений відповідачем ОСОБА_2 для перерахування коштів , не зазначено в кредитному договорі, який долучений до позовної заяви. В решті документів про надання фінансового кредиту, також не вказано особу користувача картки НОМЕР_1 .

Відтак, з огляду на докази наявні в матеріалах справи, суд позбавлений можливості індетифікувати належність зазначеної банківської картки відповідачу, оскільки повної інформації щодо банківської картки не надано.

Заперечував проти отримання кредитних коштів і сам відповідач, посилаючись на відсутність будь яких належних доказів надання йому кредитних коштів.

Не надано також позивачем до позовної заяви і докази існування будь яких правовідносин між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТзОВ «ФК «Контрактовий дім», яке здійснило переказ коштів на картку НОМЕР_1 .

Щодо наданих ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до відзиву на апеляційну скаргу доказів, у вигляді договору про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10 червня 2020 року укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «ФК «Контрактовий дім», та моніторингу дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі, то такі докази апеляційним судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина перша статті 83 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів звертає увагу, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача).

Однак, про наявність таких об`єктивних обставин позивач суду не повідомляв.

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справ вбачається, що позивач у позовній заяві не повідомляв суд про наявність договору між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 10 червня 2020 року та моніторингу дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі, не долучив ці докази до позовної заяви.

При подачі відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» долучив вище вказані докази, однак не навів мотивів подання таких з порушенням встановленого строку, не повідомив суд про існування об`єктивних обставин, які зробили неможливим їх своєчасне подання, тому апеляційний суд їх відхиляє.

За таких обставин, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами обставин, на які ТОВ «Укр Кредит Фінанс» посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, недоведеність укладення кредитного договору, на підставі статтей 12, 81, 263 ЦПК України, за змістом яких рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і має бути ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в повному обсязі, висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, тому згідно зі статтею 376 ЦПК України, це є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою у задоволенні позовних вимог з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем при поданні апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 382,384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2024 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» () на користь ОСОБА_2 4026 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: