Справа № 183/1648/24
№ 2/183/1903/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про:

- визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 1994 року на підставі положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_1 та його батьками: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , була приватизована квартира за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі розпорядження Фонду комунального майна виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів від 29 серпня 1994 року № 5807 31 серпня 1994 року видане Свідоцтво про право власності на житло. На підставі зазначеного свідоцтва квартира зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Фондом комунального майна виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів та Сєвєродонецьким БТІ. Згідно з інформацією Технічного паспорту на квартиру загальна площа квартири становить 59,3 кв. м., житлова - 40,1 кв. м.

24 лютого 2022 року розпочалося незаконне повномасштабне вторгнення рф в Україну. ОСОБА_1 змушений був евакуюватися в більш безпечний регіон, оскільки Сєвєродонецька міська територіальна громада, до якої входить м. Сєвєродонецьк Луганської області невдовзі була окупована. Наразі позивач фактично проживає у м. Дніпро. Вказує, що при евакуації був втрачений оригінал Свідоцтва про право власності на житло від 31 серпня 1994 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Залишилася лише ксерокопія зазначеного свідоцтва.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Спадщину позивач прийняв фактично у зв`язку із тим, що проживав із померлим за однією адресою на момент його смерті та не подавав заяв про відмову від спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Померла залишила заповіт, посвідчений за реєстровим № 10 від 25 вересня 2015 року керуючим справами виконкому Сиротинської селищної ради Луганської області, за яким заповіла на ім`я позивача все своє майно.

02 серпня 2023 року позивач з метою відновлення документів про право власності на квартиру звернувся до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (надалі - відповідач) з питанням відсутності інформації про квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 03 серпня 2023 року відповідач надав на звернення відповідь за № 1703 ВС/3Г, у якій вказано, що до 01 січня 2013 року функції з державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна в м. Сєвєродонецьк було покладено на КП Сєвєродонецьке БТІ. Реєстрація виконувалась за письмовим зверненням власника. Інформація щодо об`єктів нерухомого майна зберігалась в архіві підприємства на паперових носіях. Станом на 24 лютого 2022 року законодавство не вимагало обов`язкового переведення інформації в електронний формат. Оскільки на день звернення територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою, підприємство не може виконувати свої функції (ут.ч. надавати інформацію про об`єкти нерухомого майна), то вирішення даного питання можливе після деокупації територіальної громади.

27 листопада 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у справі № 183/9435/23 ухвалив рішення, яким визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05 лютого 2024 року позивач усно звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округа Бунякіної О. В. щодо проведення державної реєстрації права власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 31 серпня 1994 року. 05 лютого 2024 року нотаріус ОСОБА_4 надала позивачу відповідь, у якій повідомила, що позивачу на праві власності належить 1/3 частка у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_4 . При цьому, зі слів позивача, ним втрачено правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житло, видане 31 серпня 1994 року Фондом комунального майна в місті Северодонецьк, а наявна лише не засвідчена належним чином фотокопія вказаного свідоцтва.З урахуванням того, що місто Северодонецьк був містом ведення активних бойових дій в результаті військової агресії рф, на сьогоднішній день немає можливості отримати інформацію на паперових носіях з відповідного БТІ із підтвердженням реєстрації права власності на квартиру за законодавством, що діяло в 1994 році. У зв`язку із відсутністю у позивача документів на нерухоме майно, вбачаються підстави для відмови у державній реєстрації права власності на 1/3 частку квартири відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Враховуючи викладене, нотаріус порадила позивачу скористуватись законодавчими можливостями, передбаченими ст. 392 Цивільного кодексу України та звернутися з позовом до суду.

Позивач указує, що відновити правовстановлюючі документи на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 не виявляється можливим з об`єктивної причини, так як до 01 січня 2013 року функції з державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна в м. Сєвєродонецьк було покладено на КП Сєвєродонецьке БТІ. Реєстрація виконувалась за письмовим зверненням власника. Інформація щодо об`єктів нерухомого майна зберігалась в архіві підприємства на паперових носіях. Станом на 24 лютого 2022 року законодавство не вимагало обов`язкового переведення інформації в електронний формат. На сьогоднішній день територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою. Сєвєродонецька міська територіальна громада була зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія Російською Федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. КП Сєвєродонецьке БТІ не може виконувати свої функції (в т.ч. надавати інформацію про об`єкти нерухомого майна), оскільки не переміщалось на підконтрольну владі України територію, залишившись на окупованій території. Із зазначених причин не виявляється можливим отримати і дублікат свідоцтва про право власності на житло.

Постановленою суддею ухвалою від 23 лютого 2024 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 02 квітня 2024 року ухвалою суду від позивача витребувано оригінали доказів у виді оригіналу домової книги з відміткою БТІ та закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

28 травня 2024 року позивачем надано на виконання ухвали суду оригінал документу для огляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 25 червня 2024 року оглянуто оригінал доказу та долучено доказ у виді відповіді на запит про надання інформації.

В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, представник позивача надав клопотання про розгляд справи у його відсутність та підтримав вимоги позовної заяви.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилися, подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Відзивів на позов не подали. У заяві не заперечив проти задоволення позову.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оригінал доказу, висновує таке.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, ухваленим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішенням від 27 листопада 2023 року у справі № 183/9435/23 задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судом у вказаній справі установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Позивач є сином померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Бунякіною О. В. заведено спадкову справу № 40/2023, номер у спадковому реєстрі 71002639. З копії спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 спадщину прийняв, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на день смерті та не подав заяву про відмову від спадщини (ст. 1270 ЦК України), в подальшому звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса від 27 липня 2023 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Серед іншого у вказаній постанові нотаріуса зазначено, що оригінал свідоцтва про право власності на житло заявником не подавався; в результаті безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було встановлено, що відомості про реєстрацію права власності спадкодавця на заявлене спадкове майно в реєстрі прав відсутні; направити запит до органів БТІ міста Сєвєродонецька неможливо у зв`язку з бойовими діями на вказаній території, які спричинені військовою агресією рф. Таким чином, немає можливості достовірно та безспірно пересвідчитись у наявності зареєстрованого права спадкодавця на спадкове майно.

Також судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Позивач ОСОБА_1 доводиться померлій сином, що підтверджується копією свідоцтва про народження. За життя ОСОБА_3 , склала заповіт, посвідчений виконкомом Сиротинської селищної ради Луганської області 25 вересня 2018 року за реєстровим № 10, яким на випадок своєї смерті усе належне їй майно заповідала позивачу ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Гребінюком О. В. заведено спадкову справу № 05/2022, номер у спадковому реєстрі 69967447. З копії спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Копія заповіту наявна в матеріалах спадкової справи. Як зазначила у супровідному листі приватний нотаріус Бунякіна О. В., спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , для подальшого ведення, нею було витребувано з Державного нотаріального архіву, куди вона була передана приватним нотаріусом, що її заводив після припинення нотаріальної діяльності. Відомості про інших спадкоємців у спадковій справі відсутні.

Згідно зі Свідоцтвом про право власності на житло від 31 серпня 1994 року, виданого на підставі вказаного вище Розпорядження від 29 серпня 1994 року № 5807, квартира, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, Космонавтів 17-121 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членом його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . На зворотній стороні цього свідоцтва вказано, що квартира АДРЕСА_4 майна зареєстрована на праві спільної сумісної власності на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» і записана у реєстрову книгу за № 5583. Також вказано, що квартира АДРЕСА_5 зареєстрована БТІ на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і записана у реєстрову книгу за № 230 17 листопада 1994 року. Запис засвідчено підписом керівника та печаткою Сєвєродонецького БТІ.

У технічному паспорті на квартиру, виданого КП Сєвєродонецьке БТІ також вказано, що квартира АДРЕСА_5 знаходиться у власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за № 230. Вказаний запис засвідчений підписом керівника та печаткою БТІ.

З наданої копії домової книги на квартиру АДРЕСА_5 вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 були записані до цієї Книги, як особи, що мали постійне місце проживання за цією адресою.

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 відсутні.

Як зазначено у відповіді Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області за № 1703 ВС/3Г, наданої на звернення позивача щодо відсутності інформації на спірну квартиру вказано, що до 01 січня 2013 року функції з державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна в м. Сєвєродонецьк було покладено на КП Сєвєродонецьке БТІ. Реєстрація виконувалась за письмовим зверненням власника. Інформація щодо об`єктів нерухомого майна зберігалась в архіві підприємства на паперових носіях. Станом на 24 лютого 2022 року законодавство не вимагало обов`язкового переведення інформації в електронний формат. Оскільки на сьогоднішній день територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою, підприємство не може виконувати свої функції (в т.ч. надавати інформацію про об`єкти нерухомого майна), то вирішення даного питання можливе після деокупації територіальної громади.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Місце проживання позивача також зареєстроване за цією ж адресою.

Встановлені рішенням суду обставини також підтверджуються і наданими суду позивачем у цій справі копіями документів, зокрема: паспортом громадянина України позивача з відміткою про реєстрацію у спірній квартирі з 2000 року /а.с.18-20/, довідкою від 30 березня 2022 року про взяття на облік позивача, як внутрішньо переміщену особу /а.с.22/, свідоцтвом про народження позивача /а.с.23/, технічним паспортом на квартиру /а.с.25-28/, домовою книгою прописки громадян /а.с.29-32/, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.35/, відповіддю відповідача від 03 серпня 2023 року № 1703ВС/3Г /а.с.36/, заповітом /а.с.37/, свідоцтвами про смерть ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /а.с.38, 38/, відповіддю нотаріуса /а.с.40-42/.

Однак, судом оглянуто оригінал документу домової книги для прописки громадян у будинку АДРЕСА_2 , яка містить відтиск штампу та печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька. У вказаній домовій книзі наявні штампи та відмітка про реєстрацію права власності Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька синього кольору з підписом посадової особи ручкою чорного кольору про: набуття 17 листопада 1994 року права власності на квартиру АДРЕСА_4 , площею 40,1 кв. м. внаслідок інвентаризації на підставі свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , засвідчений печаткою БТІ фіолетового кольору. Домова книга прошита та засвідчена підписом начальника Сєвєродонецького МО УМВС України 08 грудня 1994 року печаткою МО фіолетового кольору «для довідок». При цьому, домова книга містить відмітки про реєстрацію позивача, його батьків, засвідчених відповідними печатками та підписами.

Також, як убачається з відповіді відповідача № 1438ВА від 04 травня 2024 року /а.с.86/, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 приватизована на підставі розпорядження Фонду комунального майна виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів від 29 серпня 1994 року № 5807. Приватизацію здійснено на трьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Cудом досліджено надані позивачем у копіях розпорядження № 5807 від 29 серпня 1994 року та свідоцтва про право власності на житло від 31 серпня 1994 року, щодо яких позивач вказує на втрату та за зміст яких підтверджує право власності позивача. Водночас, суд вважає ці докази недостовірними через відсутність їх оригіналу навіть з урахуванням того, що зміст копій відповідає інформації, наявній в інших документах щодо права власності та підстав його виникнення.

При цьому, як установлено рішенням суду від 27 листопада 2023 року, державою не визнається право власності позивача на спірне майно, на що вказує відповідь Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області за № 1703 ВС/3Г та постанова приватного нотаріуса вих. № 60/01-16 від 05 лютого 2024 року, внаслідок чого позивач позбавлений можливості вчинити дії з реєстрації майна у відповідності до чинного на момент розгляду справи законодавства.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з втратою позивачем правовстановлюючих документів через тимчасову окупацію території України, невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність правовстановлюючих документів та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.

Вирішуючи позов, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

Позивач втратив документ, що засвідчує його право власності (розпорядження органу приватизації, свідоцтво про право власності, витяг про реєстрацію права власності). При цьому отримання дублікату не є можливим, що підтверджується зокрема івідповідачем, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На день розгляду справи територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою. Сєвєродонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Позивачем право власності набуте у 1994 році. Надана позивачем Домова книга, видана органом що здійснював реєстрацію місця проживання на момент її видачі територіальним відділом МВС України, містить відомості про посвідчення права власності органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1994 рік Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про набуття права власності в ній, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Також, відомості у вказаному документі підтверджуються реєстрацією проживання позивача у квартирі позивача. При цьому, відповідач не заперечує право власності, надав відомості про існування у віданні військової адміністрації даних щодо набуття права власності позивачем та підстав такого набуття.

Щодо частки позивача у праві власності.

За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України).У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (абз. 1 ч. 2 ст. 372 ЦК України).У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).

Зважаючи на те, що у інформації про реєстрацію права власності на спірну квартиру наявна інформація про право власності без визначення часток кожного зі співвласників, рішенням суду, що вказано, за позивачем визнано у порядку спадкування право власності на 2/3 частки після смерті батьків інших співвласників, виходячи з рівності часток у праві спільної сумісної власності, суд висновує про наявність підстав для висновку про обґрунтованість тверджень позивача щодо фактичної належності йому 1/3 частки у праві спільної часткової власності.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено його частку у праві власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сєвєродонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з того, що позивач судові витрати з відповідача стягнути не просив, відповідач не заперечував проти права власності позивача, а спір, фактично, виник внаслідок неможливості відновлення втрачених позивачем документів. Внаслідок викладеного, враховуючи принципи диспозитивності, розумності та справедливості, судові витрати у справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири, загальною площею 59,3 кв.м, житловою площею 40,1 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене та підписане 25 червня 2024 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 ;

відповідач Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, код в ; місцезнаходження за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 32.

Суддя Д. О. Парфьонов