Справа № 447/2207/23 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В. Р.
Провадження № 22-ц/811/1230/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м.Львів

Справа № 447/2207/23

Провадження № 22ц/811/1230/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Салата Я.І.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану його представником Ощипком Володимиром Степановичем, на рішення Миколаївського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Миколаєві 20 лютого 2024року у складі судді Павліва В.Р., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: - приватного нотаріуса Алєксєєвої Ганни Миколаївни, про визнання недійсними договорів дарування,-

встановив:

18 липня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Алєксєєвої Г.М., про визнання недійсними договорів дарування № 494 від 13 липня 2022 року та №505 від 14 липня 2022 року. Просила визнати недійсним договір дарування частки земельної ділянки та житлового будинку, укладений між нею ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Алєксєєвою Г.М. 13 липня 2022 року, зареєстрований в реєстрі за №494; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки укладений між цими сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М. 14 липня 2022 року, зареєстрований в реєстрі за № 505; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: на частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 14 липня 2022 року приватним нотаріусом Алєксєєвою Г.М., індексний номер:64180141 від 14 липня 2020 року; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: на частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 , вчинений приватним нотаріусом Стрийського нотаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М. 13 липня 2022 року, індексний номер: 64163122, стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що 14 липня 2022 року між нею ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 укладено договір дарування частки земельної ділянки, відповідно до якого вона (позивач) безоплатно передала ОСОБА_1 частку земельної ділянки загальною площею 0,2111 га, кадастровий номер :01:002:0116, з цільовим призначенням: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства. Вказує, що земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належала їй ( ОСОБА_2 ) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №052555, виданого 6 квітня 2006 року Березинською сільською радою. 13 липня 2022 року між ними ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) укладено договір дарування частки земельної ділянки та житлового будинку, відповідно до якого вона ( ОСОБА_2 ) передала, а ОСОБА_1 прийняв у дар частку житлового будинку разом з відповідною частиною господарських будівель та споруд, та земельної ділянки площею 0,1808 га, кадастровий номер :01:002:0045, з цільовим призначенням: 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Заперечує укладення цих договорів, оскільки такі були укладені проти її волі із застосуванням до неї з боку відповідача фізичного та психологічного насильства. Стверджує, що з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України ОСОБА_3 (невістка), ОСОБА_4 (онук), ОСОБА_5 (онука), які зареєстровані та проживали з нею за однією адресою, проживають за межами України. Також за цією адресою зареєстрований та проживає ОСОБА_1 . Вказує, що відповідач неодноразово вчиняв по відношенню до неї ( ОСОБА_2 ) насильство. Посилається на те, що ОСОБА_1 ввів її (позивача) в оману, звернувшись до приватного нотаріуса Алєксєєвої Г.М., а саме під тиском майбутньої фізичної розправи у разі відмови, примусив підписати договори дарування №494 та №505. Зазначає, що на момент підписання договорів їй (позивачу) було 80 років. Підтвердженням того, що вона ( ОСОБА_2 ) не мала наміру укладати договори дарування є те, що 20 серпня 2021 року вона склала заповіт, відповідно до якого усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося у випадку її смерті, заповіла ОСОБА_6 . Зазначає, що вона (позивач) не планувала передавати у власність ОСОБА_1 майно за власною волею та не планувала укладати договори дарування земельної ділянки та житлового будинку. Відповідач продовжує погрожувати їй (позивачу), неодноразово виганяв її з дому, зловживає спиртними напоями. Стверджує, що після укладення договору дарування вона ( ОСОБА_2 ) залишилась фактично проживати у будинку, передача вказаного будинку відповідачу фактично не відбулася. Наголошує, що будь-якого іншого житла у неї немає. У силу похилого віку вона потребує догляду та сторонньої допомоги. Просить позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування частки земельної ділянки та житлового будинку, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 13 липня 2022 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М., зареєстрований в реєстрі за №494. Визнано недійсним договір дарування частки земельної ділянки та житлового будинку, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 14 липня 2022 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М., зареєстрований в реєстрі за №505. В решті позовних вимог відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду 30 березня 2024 року через свого представника ОСОБА_7 оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що посилання позивача на те, що договори були укладені проти її волі із застосуванням щодо неї з його (відповідача) боку фізичного та психологічного тиску жодним чином не підтверджуються. Вважає, що посилання позивача на те, що вона мала намір укласти договір довічного утримання, не має жодного підтвердження. Також ОСОБА_2 не надала підтверджень зловживання ним (відповідачем) алкогольними напоями чи застосування насильства щодо неї. Зазначає, що він ( ОСОБА_1 ) тривалий час перебував за кордоном, а відповідно сімейне насильство не міг вчиняти. Крім того, позивач просила у своїй позовній заяві визнати недійсними договори дарування №494 від 14 липня 2022 року та №505 від 13 липня 2022 року, однак такі договори не укладались. Наявні договори №494 від 13 липня 2022 року та №505 від 14 липня 2022 року. Вважає, що відсутній предмет позову, оскільки позивач не уточнила позовні вимоги.

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи її учасники в судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

11 жовтня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява без підпису від 9 жовтня 2024 року, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 відкликає свою позовну заяву. 24 жовтня 2024 року представником позивача ОСОБА_8 подано заяву про залишення заяви ОСОБА_2 від 9 жовтня 2024 року без розгляду. Колегія суддів не приймає до уваги заяву від 9 жовтня 2024 року, оскільки така не містить підпису, у ній написано лише слово «Підпис». Окрім того, цивільним процесуальним законодавством не передбачена така процесуальна дія як відкликання позовної заяви на стадії апеляційного розгляду. У заяві від 24 жовтня 2024 року представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

В ідповідно до частин 4 і 5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 липня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Алєксєєвою Г.М., ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ( житлового будинку АДРЕСА_3 ) ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідоцтво про право на спадщину зареєстровано в реєстрі за №86.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку Серії №052554, державний акт на право власності на земельну ділянку видано ОСОБА_2 6 квітня 2006 року Березинською сільською радою на підставі рішення цієї ради від 3 березня 2006 року №201.

11 листопада 2005 року ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 на випадок її смерті належну їй частину житлового будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до заповіту від 20 серпня 2021 року ОСОБА_2 усе майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право, заповідає ОСОБА_6 .

Згідно довіреності від 21 травня 2022 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником, зокрема, представляти її інтереси Львівському державному нотаріальному архіві з питань отримання дубліката Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 липня 2001 року Миколаївською державною нотаріальною конторою Львівської області за реєстровим №2121, після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , представляти її інтереси з питань виготовлення технічної документації із землеустрою на земельні ділянки будь-якого цільового призначення, розташовані у АДРЕСА_3 .

Відповідно до договору дарування від 13 липня 2022 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 належні їй на праві власності частку житлового будинку разом з відповідною частиною господарських будівель та споруд та частку земельної ділянки загальною площею 0,1808 га, кадастровий номер :01:002:0045, цільове призначення: 02.01 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Договір зареєстрований у реєстрі під № 494.

Згідно договору дарування від 14 липня 2022 року ОСОБА_2 передала у дар ОСОБА_1 частку земельної ділянки загальною площею 0,2111 га, кадастровий номер :01:002:0116, цільове призначення: 01.03 - для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Договір зареєстрований у реєстрі під №505.

З довідки Виконавчого комітету Новороздільської міської ради №270/22 від 6 липня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . До складу її сім`ї входять: ОСОБА_1 (син), ОСОБА_3 (невістка), ОСОБА_4 (онук), ОСОБА_5 (онука).

З відповіді начальника ВП №2 Стрийського РУП вбачається, що у період з 1 січня 2021 року по 5 вересня 2023 року заяв та скарг на ОСОБА_1 у ВнП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області не надходило.

Згідно довідки №210 від 30 листопада 2023 року, виданої ОСОБА_2 , вбачається, що її сім`я у 2021 році перебувала на обліку у відділенні соціальної роботи із сім`ями, дітьми та молоддю, що перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги, Новороздільського територіального центру соціального обслуговування у зв`язку із домашнім насильством (психологічним) з боку сина ОСОБА_1 .

З відповіді заступника начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції вбачається, що станом на 28 листопада 2023 року, згідно інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», відсутні відомості щодо складення протоколів про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Виконавчого комітету Новороздільської міської ради впродовж останніх 3 років у Виконавчий комітет Новороздільської міської ради заяв (скарг) на мешканця с. Березина, Стрийського району Львівської області ОСОБА_1 не надходило.

З відповіді Новороздільського територіального центру соціального обслуговування вбачається, що 24 вересня 2021 року до центру соцобслуговування у відділення соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю, що перебувають у складних життєвих обставинах, зверталася із заявою ОСОБА_6 . Заявник у своїй заяві посилалася на те, що її брат ОСОБА_1 вчиняв напад на матір та викрав документи на будинок.

Згідно відповіді Адміністрації Держприкордонслужби України, ОСОБА_1 з 1 січня 2020 року по 13 вересня 2023 року неодноразово здійснював перетин державного кордону. 23 лютого 2022 року зафіксовано в`їзд ОСОБА_10 на територію України, інша інформація після цієї дати відсутня.

Оскаржене рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно із ст.ст. 229-233 цього Кодексу правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком, зокрема, можуть бути нерухомі речі (ч.1 ст.718 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК).

На підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Обставинами, які можуть свідчити про відсутність волевиявлення на укладення договору дарування житла, є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірному помешканні після укладення договору дарування.

Судом встановлено, що після укладення оспорюваних договорів дарування позивач, не маючи у власності іншого житла, не залишила свого місця постійного проживання (спірного будинку), яке за твердженням відповідача, добровільно передала йому у дар.

Позивач посилається на те, що на час підписання договорів дарування у неї було відсутнє волевиявлення саме на укладення договорів дарування. Зазначає, що додому приїжджав син (відповідач) з нотаріусом, та переконував (морально тиснув, погрожував) укласти договір дарування, проте вона наполягла написати заповіт на випадок своєї смерті та була переконана, що підписує заповіт). Вказує, що заповіт також підписувала під тиском, боялась сина, з яким залишається в будинку сама, оскільки інші діти з нею не проживають. Стверджує, що під час підписання документи не перечитувала, вважала, що підписує заповіт.

Тиск на позивача з боку відповідача підтверджено показами свідків, які засвідчили, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу вчиняє домашнє насильство щодо своєї матері.

Факт вчинення насильства ОСОБА_1 та перебування ОСОБА_2 під психологічним та фізичним впливом сина також підтверджується довідкою Новороздільського територіального центру соціального обслуговування, відповідно до якої сім`я ОСОБА_2 перебувала на обліку у відділенні соціальної роботи із сім`ями, дітьми та молоддю, що перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги, Новороздільського територіального центру соціального обслуговування у зв`язку з домашнім насильством з боку ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державними реєстраторами вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду: рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Оскільки договори дарування визнаються недійсними, рішення суду є документом на підставі якого держаний реєстратор зможе внести записи до Державного реєстру прав, а відповідно записи про реєстрацію будуть змінені, а їх скасування є безпідставним. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав або нотаріусу заяву та рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц скасування запису здійснюється у строк що не перевищує 2 години з часу реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги про скасування записів про реєстрацію права власності є неефективним способом захисту прав позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану його представником ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий_-_____________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк