Справа № 451/1239/22 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/1499/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

адвоката Білик Р.О. представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , на ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 30 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2024 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області та ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію речового права (том 3, а.с. 87-101).

05 квітня 2024 року до суду від представника позивачки надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій згадана представник просила ухвалити по справі додаткове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки 25 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (том 3, а.с. 69-74).

30 квітня 2024 року ухвалою Радехівського районного суду Львівської області заяву ОСОБА_2 , представника позивачки ОСОБА_1 , залишено без розгляду(том 3, а.с. 115-117).

Вищезгадану ухвалу оскаржила представник позивачки.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати «та ухвалити додаткове рішення», яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки 25 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, покликаючись на невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що у позовній заяві зазначено, що «позивач очікує понести витрати на правову допомогу та поніс витрати в сумі 992 грн. 40 коп. на сплату судового збору», а також на те, що «фактичний розрахунок витрат на правничу допомогу може бути наданий суду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду», а тому вважає неправомірним залишення заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу без розгляду (том 3, а.с. 125-131).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);

- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137);

- якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина 1 статті 246).

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (частина 1), і у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина 2).

Відтак, неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат може бути підставою для відмови у відшкодування відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (том 2, а.с. 38) і в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою для судів першої та апеляційної інстанцій.

Матеріалами справи стверджується наступне.

Позовна заява, подана до суду в інтересах позивачки адвокатом Білик Р.О., не містить не тільки попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, але й самого попереднього (орієнтовного) розміру цих судових витрат.

З урахуванням вищенаведеного доводи апеляційної скарги про те, що у позовній заяві зазначено, що «позивач очікує понести витрати на правову допомогу та поніс витрати в сумі 992 грн. 40 коп. на сплату судового збору», аж ніяк не можуть прийматися до уваги, оскільки «очікування» позивача «понести витрати на правову допомогу» не замінює попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу і не є тотожним такому.

Договір про правову допомогу, який долучено до позовної заяви, не містить жодних умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом (том 1, а.с. 13-14).

У Заяві про ухвалення додаткового рішення також відсутня інформація щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом (а.с. 69-74).

Тобто, як вбачається з вищенаведеного, на стадії розгляду справи судом першої інстанції відповідачі були позбавлені можливості подати до суду аргументоване клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, або навести свої доводи щодо неспівмірності цих витрат (частини 5 та 6 статті 137 ЦПК України).

Відтак, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для ухвалення по справі додаткового рішення про стягнення на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваної ухвали, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 30 квітня 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 24 червня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.