КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/586/24
УХВАЛА

08.04.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Матвієвої А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

01.09.2023 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним договір дарування, укладений 02 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною, зареєстрований в реєстрі за № 2680, та припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01 - квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір дарування, укладений 02 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною, зареєстрований в реєстрі за№ 2681, та припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01 - квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір дарування, укладений 02 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною, зареєстрований в реєстрі за № 2682, та припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01 - квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір дарування, укладений 02 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною, зареєстрований в реєстрі за № 2683. та припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01 - квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір дарування, укладений 02 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною, зареєстрований в реєстрі за № 2684, та припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01 - квартиру АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним договір дарування, укладений 02 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною, зареєстрований в реєстрі за № 2685, та припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкти нерухомого майна: за реєстраційним номером 27 - садовий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , та за реєстраційним номером 27 - земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1262 за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка № НОМЕР_1 ;

- визнати недійсним договір дарування, укладений 02 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Тетяною Андріївною, зареєстрований в реєстрі за № 292, та припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 27 - земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1263 за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Оглянувши подані до суду документи, судом встановлено відповідність позовної заяви вимогам статті 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.09.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання на 16.10.2023 року о 12 год. 00 хв.

Разом з позовом, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 08.09.2023 року задоволено.

У підготовче судове засідання призначене на 16.10.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, сторона позивача повідомлена належним чином.

Однак, 16.10.2023 року в електронній формі до суду надійшла заява від представника позивача про відкладення підготовчого судового засідання, з підстав неможливості прибуття представника за станом здоров`я.

За наслідком викладеного, підготовче судове засідання призначене на 16.10.2023 року було відкладено на 22.11.2023 року.

22.11.2023 року до суду надійшла від представника позивача заява про вжиття додаткових заходів забезпечення позову.

У підготовчому судовому засіданні 22.11.2023 року судом було постановлено ухвалу, якою задоволено заяв представника позивача та вжито додаткові заходи забезпечення позову, а також за клопотанням представника позивача оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні на 24.01.2024 року о 10 год. 00 хв.

У підготовче судове засідання призначене на 24.01.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, у тому числі представник позивача, з яким дата і час судового засідання узгоджувалась особисто у попередньому засіданні.

За наслідком викладеного, підготовче судове засідання призначене на 24.01.2024 року було відкладено на 26.02.2024 року.

У підготовче судове засідання призначене на 26.02.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Сторона позивача також повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документа судової повістки до електронного кабінету представника позивача адвоката Дідик С.В.

За наслідком викладеного, підготовче судове засідання призначене на 26.02.2024 року було відкладено на 08.04.2024 року о 11 год. 00 хв.

У підготовче судове засідання призначене на 08.04.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Сторона позивача також повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документа судової повістки до електронного кабінету представника позивача адвоката Дідик С.В.

Враховуючи викладене, наявність факту трьох поспіль неявок сторони позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до висновку про залишення позову без розгляду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 223 ЦПК України врегульовані наслідки неявки в судове засідання учасника справи, відповідно до яких зокрема передбачено наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав зокрема:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Поряд з цим, частиною п`ятої вказаної статті встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України врегульовано, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо зокрема належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.;

Отже, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення на стадії підготовчого провадження по справі або стадії розгляду справи по суті, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання (у тому числі підготовче) позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

Також, враховуючи редакцію статті 257 ЦПК України, з урахуванням внесених змін Законом № 3200-IX від 29.06.2023, залишення позову без розгляду здійснюється судом за наявності вказаних причин як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії розгляду справи по суті.

Приймаючи вищевказані положення процесуального законодавства, суд зазначає наступне.

З вище встановлених судом обставин та матеріалів справи вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 тричі поспіль не з`явились до підготовчих судових засідань призначених на 24.01.2024 року, 26.02.2024 року та 08.04.2024 року.

Як вбачається, представник позивача адвокат Дідик С.В, є особою, яка у відповідності до положень статті 14 ЦПК України зобов`язана зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Відповідно до ч.7 ст. 14 ЦПК України, особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Частиною 6 статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Приймаючи викладене, повідомлення стьорони по справі здійснювалось шляхом надіслання відповідної судової повістки до електронного кабінету представника позивача ОСОБА_3 , які були доставлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними довідками.

Пунктом 2 ч.8 ст. 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Приймаючи викладене, представник позивача у відповідності до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України повідомлений належним чином про дату, час і місце проведення підготовчих судових засідань призначених на 24.01.2024 року, 26.02.2024 року та 08.04.2024 року, однак не повідомив суд про причини неявки.

Згідно з ч.5 ст.130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Приймаючи належне повідомлення представника позивача, позивачка у відповідності до положень ч.5 ст. 130 ЦПК України також вважається належним чином повідомленою про про дату, час і місце проведення підготовчих судових засідань призначених на 24.01.2024 року, 26.02.2024 року та 08.04.2024 року, однак не повідомила суд про причини своєї неявки.

Таким чином, судом було вжито всіх можливих передбачених чинним законодавством заходів стосовно належного та своєчасного повідомлення позивача стосовно розгляду даної цивільної справи.

Позивач, у тому числі представник позивача, відповідних доказів щодо поважності причин неявки у судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, не представив, як і не висловив волевиявлення на розгляд справи за його відсутності.

Підстави для відкладення чи зупинення провадження по справі у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України судом не встановлені.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку про встановлення трьох поспіль неявок сторони позивача до призначених судом підготовчих судових засідань по справі, будучи належним чином сповіщеною про дату, час і місце їх проведення, без надання належних доказів на підтвердження неявки та не надавши заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Крім того, судом враховується, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в такому разі має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20 зазначив, що норма, передбачена частиною п`ятою статті 223 ЦПК України, дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з тих підстав, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання, що передбачено частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Разом з тим Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язки добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц (провадження № 61-3299св20)).

Додатково суд враховує, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні».

Приймаючи вищевказані положення законодавства, суд вважає, що неявки сторони позивача у підготовчі судові засідання, що мають сталий характер, призводять до неможливості розгляду справи, а також приймаючи перебування справи в провадженні суду починаючи з 04.09.2023 року, тобто більше семи місяців, призводить до порушення судом строків розгляду справи та може бути наслідком порушення прав та інтересів інших учасників процесу в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, в порушення зазначених норм процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи зі сприяння реалізації позивачем своїх прав, позивач не виконав покладених на нього процесуальних обов`язків та не вчинив дії з прийняття участі в судових засіданнях, будучи ініціаторами цього судового провадження та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Приймаючи неналежну процесуальну поведінку позивача по справі з нез`явлення до підготовчих судових засідань та відсутнє волевиявлення на розгляд справи за його відсутності, предмет позову, суд вважає відсутніми підстави для розгляду справи за відсутності сторони позивача по справі за наявними матеріалами справи.

За наслідком вищевикладеного в цілому, з урахуванням того, що сторона позивача третє поспіль не з`явилась до призначених судових засідань на стадії підготовчого провадження без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце їх проведення, приймаючи не подання заяви про розгляд справи за відсутності позивача та відсутність підстав для розгляду справи за відсутності сторони позивача, у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, вищевикладених правових позицій Верховного Суду, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Одночасно суд зазначає, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві повторному зверненню до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 257, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 08.04.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.