Провадження № 2/761/1001/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Передерей І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним в частині та визнання права власності на частину житлового будинку,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.12.2009 між нею та ОСОБА_3 (відповідач 2 по справі) було укладено Договір купівлі-продажу 8/100 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 , посвідчений ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 474. Відповідно до даного договору позивач отримав у власність 8/100 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 . Однак частка житлового будинку зазначена у Договорі, в розмірі 8/100 часток не відповідає дійсності, оскільки відповідно до договору, площа яку придбав у власність позивач складає 197,230 кв.м. від загальної площі. Загальна площа будинку складає 1692,30 кв.м. Таким чином, частка позивача відповідає 12/100 часток житлового будинку.

Право власності на земельну ділянку, на який знаходиться придбана позивачем частина будинку, підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2017.

Відповідно до вказаного рішення позивачу належить 12/100 земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 .

15.09.2015 року ОСОБА_3 , за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Бондар Т.М., за реєстровим № 2135, подарував 17/100 часток житлового будинку своєму сину - ОСОБА_2 , що не незаконним, оскільки частка відповідача є меншою.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Оскільки від представника позивача не надходило заперечень проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 29.12.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 8/100 частки житлового будинку по в АДРЕСА_1 , посвідчений ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 474.

За умовами договору позивач отримав у власність 8/100 (вісім сотих) частки житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору, площа яку придбав у власність позивач складає 197,230 кв.м., від загальної площі будинку 1692,30 кв.м.

Таким чином, частка позивача відповідає 12/100 часткам житлового будинку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2017 визнаний недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 15.09.2015р., серія та номер 2136, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Бондар Т.М. в частині дарування 12/100 (дванадцять сотих) земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :91:109:0270, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Визнано право власності ОСОБА_1 на 12/100 (дванадцять сотих) земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки :91:109:0270, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 377 ЦК України До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Судом встановлено, що на час укладання договору дарування від 11.12.2013 відомості в про належність відчужувачу 29/100 частин житлового будинку не відповідали дійсності, оскільки частка мала бути меншою на 4/100 частин, а отже дарувальник не мав прав на відчуження в подальшому 17/100 частин будинку.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення вимог позивача в частині визнання недійсним договору дарування 17/100 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в частині дарування 4/100 частин будинку.

Положеннями ст. 216 ЦК України встановлені правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Приписами ст. 328 ЦК України встановлено - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо не право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач належним чином обґрунтував свої вимоги і в частині визнання права власності на частину житлового будинку.

За встановлених обставин, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним в частині та визнання права власності на частину житлового будинку підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 217, 328, 377, 392 ЦК України, ст.ст. 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 279, 280, 352 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним в частині та визнання права власності на частину житлового будинку - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 17/100 часток житлового будинку, укладений 15.09.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Бондар Т.М. за реєстровим номером 2135, в частині дарування 4/100 (чотирьох сотих) житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_1 на 4/100 (чотири сотих) житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Визначити за ОСОБА_1 частку у спільній частковій власності майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 12/100 (дванадцять сотих) частки.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в рівних частках, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4511,87 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 07.05.2024.

Суддя: