КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 760/16137/23

провадження № 22-ц/824/812/2024

09 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення компенсації за невикористану та неоплачену відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року в складі судді Коробенка С. В.,

встановив:

19.07.2023 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «Адміністрація морських портів України») про стягнення компенсації за невикористану та неоплачену відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Посилався на ті підстави, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 30 серпня 2022 року.

16 травня 2023 трудовий договір було розірвано за угодою сторін, проте лише 31.05.2023 відповідач перерахував йому на банківський рахунок грошові кошти в сумі 3 683 грн з призначенням платежу «перерахування на картку витрати на відрядження згідно затвердженого авансового звіту» та в сумі 192,68 грн «остаточний розрахунок при звільненні працівника за травень 2023, податки сплачені 31.05.2023».

Під час звільнення роботодавець лише частково провів розрахунок за час невикористаної відпустки, замість належних до виплати 119 872,80 грн, виплатив йому лише 68 978,20 грн. Недоплата складає 50 894,60 грн.

Роботодавець також помилково та несвоєчасно виплатив йому грошові кошти у зв`язку з відпусткою протяжністю 2 дні з 15.05.2023 по 16.05.2023, замість належних до виплати 11 987,28 грн виплатив 6 897,82 грн, недоплата складає 5 089,46 грн.

Зазначав, що вказані обставини призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважав справедливим стягнути з відповідача та його користь 150 000 грн моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» на його користь: 50 894,60 грн компенсації за невикористану відпустку тривалістю 20 календарних днів; 5 089,46 грн оплати відпустки тривалістю 2 календарних дні та середній заробіток за весь час затримки розрахунку з розрахунку 9 235,32 грн за кожний день затримки розрахунку, починаючи з 17.05.2023 по день фактичного розрахунку та 150 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України» про стягнення компенсації за невикористану відпустку тривалістю 20 календарних днів в розмірі 50 894,60 грн, про стягнення оплати відпустки тривалістю 2 календарних дні в розмірі 5 089,46 грн та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 17.05.2023 по день фактичного розрахунку. Розгляд справи продовжено в межах вимог про стягнення моральної шкоди, спричиненої затримкою виплати витрат на відрядження згідно авансового звіту в розмірі 3 683,00 грн та остаточного розрахунку в сумі 192,68 грн в період з 16.05.2023 по 31.05.2023.

Залишаючи вказані позовні вимоги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №761/28082/23 по спору між тими самими сторонами, в якій серед інших вимог про стягнення виплат при звільненні заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка є аналогічною за своєю суттю з вимогою, заявленою у даному провадженні.

Крім цього, суд першої інстанції визнав зловживанням процесуальними правами дії позивача щодо подання декілька позовів до різних судів з формальними вимогами про стягнення недоплачених платежів під час звільнення, які супроводжувалися однаковою вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На думку суду першої інстанції, це створювало передумови для виникнення конкуренції судових рішень та створення маніпуляцій різними судовими рішеннями в залежності від їх розгляду різними складами суду, оскільки в кожній з таких справи суд має вирішувати один і той же спір щодо розміру середньоденної заробітної плати, яка береться для обчислення компенсації у вигляді середнього заробітку або для обчислення оплати відпустки.

06.12.2023 ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, порушив норми процесуального права, позбавив його доступу до суду та права на судовий захист, оскільки помилково і передчасно визначив предмет та підстави позовних вимог.

Вважає, що предмет та підстави позову у цій справі не є тотожним із предметом позову у справі № 761/28082/23, на яку послався суд першої інстанції.

12.03.2024 ДП «Адміністрація морських портів України» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, не спростовують правильність оскаржуваного судового рішення та не впливають на його законність, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

ДП «Адміністрація морських портів України» просило поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження отримало 05 березня 2024 року, а строк подання відзиву - до 11 березня 2024 року. Представники юридичного підрозділу апарату управління, які здійснюють представництво підприємства у судах, у період з 06.03.2024 по 11.04.2024 приймали участь у судових засіданнях в шести справах, що унеможливлювало належним чином виконати вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року та подати відзив у встановлений судом строк.

Київський апеляційний суд з урахуванням вимог статей 127, 360 ЦПК України вважає строк на подання відзиву на апеляційну скаргу пропущений банком з поважних причин, поновлює його та приймає до уваги.

ДП «Адміністрація морських портів України» у відзиві на апеляційну скаргу вважає безпідставним посилання скаржника на те, що предмет та підстави позовних вимог в даній справі та справі №761/28082/23 є різними, оскільки суд першої інстанції застосовував до позивача заходи запобігання зловживанню процесуальними правами з огляду на недобросовісну поведінку позивача (подання декількох однотипних позовів до різних судів), що призвело до маніпуляцій у судах різними судовими рішеннями в залежності від їх результату.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ДП «Адміністрація морських портів України» - Сидоренко Д.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Саме на пункт 3 частини другої статті 44 ЦПК України послався суд першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що позивач, подаючи позов у цій справі, зловживає своїми процесуальними права, є помилковими.

Так, вказуючи, що позов у цій справі, є аналогічним з позовом у справі №761/28082/23, суд першої інстанції не врахував, що в зазначеній справі позовними вимогами було зобов`язання видати дублікат трудової книжки із внесеними до неї записами про загальний стаж, стягнення недоплачених коштів за час перебування у службовому відрядженні, суми вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та затримки видачі трудової книжки, у той час як у цій справі позивач просить стягнути компенсацію за невикористану та неоплачену відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, тобто предмети позовів у цих справах є різними.

Питання можливості стягнення середнього заробітку при порушенні трудових прав працівника при одному звільненні як за затримку видачі трудової книжки, так і окремо за затримку виплати коштів по службовому відрядженню, вихідної допомоги, компенсації за невикористану та неоплачену відпустку тощо підлягають вирішенню судом під час розгляду справи по суті.

Крім того, зазначаючи про те, що ініціювання позивачем декількох схожих за своїм предметом судових проваджень є зловживанням процесуальними правами, суд першої інстанції не навів переконливих доводів про те, що позовні вимоги в даній справі є завідомо безпідставними, за відсутності предмету спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Отже, залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції фактично самоусунувся від розгляду позовної заяви ОСОБА_1 .

Судові процеси повинні бути справедливими для усіх учасників процесу, ніхто безпідставно не може бути позбавлений доступу до правосуддя, що є порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Дійсні норми ЦПК України не містять критеріїв визнання безпідставного або штучного позову, тому однозначно встановити вказане, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, є неможливим.

При цьому Європейський суд з прав людини, зокрема у рішеннях «Саф`яннікова проти України» (2007 рік), «Сілін проти України» (2006 рік), наголошував, що заявників не можна звинувачувати за те, що вони використовують засоби, надані їм відповідно до національного законодавства для захисту своїх інтересів (рішення).

Отже, висновки суду про зловживання позивачем своїми процесуальними правами з огляду на подання різних позовів до суду з однаковою вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, що може призвести до виникнення конкуренції судових рішень є необґрунтованими та ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване судове рішення, з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2023 року скасувати.

Справуза позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення компенсації за невикористану та неоплачену відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2024 року.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук