Справа № 314/530/24
Провадження № 2/314/565/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2024 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в особі судді Кіяшко В.О., розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу № 314/530/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню,

стислий виклад позицій сторін.

ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Яреська Т.В., звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3233 від 22.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості у сумі 11997,00 грн; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 12297,00 грн та збитки у розмірі 1320,75 грн, а також судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що у 2023 році ОСОБА_1 дізналась, що відносно неї приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком А.Ю. було відкрито виконавче провадження ВП № 67256652. Виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого напису 3233, вчиненого 22.05.2021 року. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з позивачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»заборгованості у розмірі 11997,00 грн. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню в зв`язку з порушенням приватним нотаріусом порядку вчинення оспорюваного виконавчого напису, що є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивач зазначає, що вона не отримувала від відповідача позасудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту чи повідомлення-застереження про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса. Більше того, позивач не мала жодних правовідносин з відповідачем, не підписувала з ним жодних договорів, в тому числі, і нотаріально посвідчених, тому не могла знати про ймовірну заборгованість перед відповідачем. Також, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, як зазначає сам приватний нотаріус, він керувався п.2 Переліку документів, який визнано незаконним та нечинним, а отже і сам оспорюваний виконавчий напис було вчинено незаконно. Таким чином, позивач вважає очевидним, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням порядку його вчинення, в частині перевірки безспірності заборгованості при його вчиненні, що є підставою для його визнання таким, що не підлягає виконанню. До того ж, кредитний договір, на якому було

вчинено оспорюваний виконавчий напис, який був переданий виконавцю на виконання, як підстава для відкриття виконавчого провадження, не посвідчений нотаріально. Законодавством не передбачено можливість вчиняти виконавчі написи на боргових документах, що нотаріально не посвідчені. Таким чином, позивач вважає, що має достатні правові підстави вважати, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом та є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду з даним

позовом за захистом своїх прав.

У зв`язку із виконанням спірного виконавчого напису, згідно відповіді приватного виконавця на адвокатський запит, в ході проведення виконавчих дій з боржника було стягнуто та перераховано кошти у розмірі 13697,75 грн, з яких: 300,00 грн - повернення авансового внеску на користь стягувача; 201,05 грн - витрати виконавчого провадження; 11 997,00 грн - кошти за виконавчим документом, стягнуті на користь стягувача; 1119,70 грн - основна винагорода приватного виконавця. У зв`язку з тим, що приватним виконавцем перераховано на користь стягувача 300,00 грн, як авансового внеску та 11997,00 грн, як погашення заборгованості згідно виконавчого документа, позивач вважає, що на підставі ст. 1212 ЦПК України, у разі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказані суми підлягають поверненню на його користь.

Щодо стягнення суми витрат виконавчого провадження у розмірі 201,05 грн та основної винагороди у розмірі 1119,70 грн, в якості збитків, які приватним виконавцем перераховано на користь стягувача, то позивач вважає, що вказані збитки, які поніс позивач, знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача щодо примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису №3233, тому сума збитків у розмірі 1320,75 грн підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на підставі ст. 22 ЦК України.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін від позивача та відповідача не надходило. Відповідач не скористався правом подати до суду заперечення на позовну заяву, тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

02.02.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням голови Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» визначено територіальну підсудність судових справ, зокрема Приазовського районного суду Запорізької області, Приморського районного суду Запорізької області та Чернігівського районного суду - Вільнянському районному суду Запорізької області.

Ухвалою суду від 07.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін; витребувано копію належним чином завірених матеріалів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, який зберігається у приватного нотаріуса Данич О.Ф.; роз`яснено права та обов`язки сторін.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд

встановив

у 2023 році ОСОБА_1 дізналась, що відносно неї приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком А.Ю. було відкрито виконавче провадження ВП № 67256652. Виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого напису 3233, вчиненого 22.05.2021 року. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з позивачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»заборгованості у розмірі 11997,00 грн. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню в зв`язку з порушенням приватним нотаріусом порядку вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Крім того, позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, а саме: виконавчий напис нотаріуса вчинено за наявності спору про розмір боргу та за відсутності документів, передбачених вищевказаними нормативно - правовими актами.

У зв`язку з тим, що приватним виконавцем перераховано на користь стягувача 300,00 грн, як авансового внеску та 11997,00 грн, як погашення заборгованості згідно виконавчого документа, позивач вважає, що на підставі ст. 1212 ЦПК України, у разі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказані суми підлягають поверненню на його користь.

Крім того, збитки, які поніс позивач, знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача щодо примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису №3233, тому вважає, що сума збитків у розмірі 1320,75 грн підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на підставі ст. 22 ЦК України.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з положень статей 15, 16 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом припинення дії, яка порушує право. У зв`язку з чим позивач, який має намір визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат».

Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5.

Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.

У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису.

Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса.

Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.

Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р., постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" було визнано незаконною та нечинною постанову № 662 в частині, доповнення переліку документів, на підставі яких вчинюється виконавчий напис оригіналу кредитного договору.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого напису № 3233 від 22.05.2021, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком А.Ю., відкрито виконавче провадження № 67256652 від 25.10.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості у сумі 11997,00.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вищезазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 10.10.2018 у справі № 61-10285св18, від 23.06.2020 у справі №645/1979/15-ц.

Також, така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі №761/32388/13-ц.

Слід зазначити, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція висловлена у постанові ВП ВС України №645/1979/15-ц від 23.06.2020.

З наданих позивачем до суду письмових доказів вбачається, що відповідач, звертаючись до нотаріуса, не надав всіх необхідних документів, які підтверджують безспірність заборгованості, окрім того відповідачем не було направлено на адресу позивача жодного листа з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань.

Крім того, ухвалою суду від 07.02.2024 витребувано копію належним чином завірених матеріалів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, які зберігаються у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., проте станом на 14.06.2024 залишається не виконаною. Тобто, доказів того, що позивач повідомлялася про вимогу кредитора та документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача, на підставі яких було вчинено виконавчий напис на вимогу суду не надано.

Із викладених вище норм матеріального права слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

За таких обставин у нотаріуса не було підстав вважати, що заборгованість є безспірною.

Недотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису викладених вище вимог чинного законодавства, що з урахуванням висновку Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц, є підставою для задоволення позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не врахував, що станом на момент виникнення спірних правовідносин Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів. Вказані обставини підтверджуються постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного суду у постанові від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17.

Оскільки відповідачем не доведена безспірність суми боргу на момент вчинення виконавчого напису та враховуючи наявні порушення процедури вчинення виконавчого напису, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження правомірність вчинення виконавчого напису № 3233.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що за встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту ст.1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі.

Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

В порядку ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною 1 ст. 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

З аналізу наведеного вище законодавства вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає існування презумпції вини заподіювача шкоди, тому якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, а на позивача покладається обов`язок довести наявність факту заподіяної шкоди та її розмір, протиправний характер поведінки, в результаті якої її завдано, а також наявність причинного зв`язку між діями заподіювача та виникненням шкоди.

Згідно приписів ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження належать до коштів виконавчого провадження, не перераховуються стягувачу, отже не можуть бути стягнуті зі стягувача саме як безпідставно набуті кошти згідно статті 1212 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із виконанням спірного виконавчого напису, згідно відповіді приватного виконавця на адвокатський запит, в ході проведення виконавчих дій з боржника було стягнуто та перераховано кошти у розмірі 13697,75 грн, з яких: 300,00 грн - повернення авансового внеску на користь стягувача; 201,05 грн - витрати виконавчого провадження; 11 997,00 грн - кошти за виконавчим документом, стягнуті на користь стягувача; 1119,70 грн - основна винагорода приватного виконавця.

Враховуючи, що виконавчий напис нотаріуса визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, то правові підстави набуття ТОВ «ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» грошових коштів у розмірі 12297,00 грн., що стягнуті з ОСОБА_1 на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса, відпали, а відтак, такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, які стягнуті за виконавчим провадженням № 67256652.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів також є обґрунтованими, і на користь позивача слід стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» грошові кошти у сумі 12297,00 грн.

Як слідує з відповіді виконавця на адвокатський запит, в ході проведення виконавчих дій з боржника було стягнуто та перераховано кошти у розмірі 201,05 грн, як витрати виконавчого провадження та 1119,70 грн, як основна винагорода приватного виконавця, що у загальному розмірі становить 1320,75 грн, які були стягнуті з позивача при примусовому виконанню виконавчого напису № 3233 від 22.05.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, за своєю суттю є збитками, яких зазнав позивач внаслідок протиправної поведінки відповідача.

Таким чином, збитки, які поніс позивач, знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача щодо примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису № 3233, тому сума збитків у розмірі 1320,75 грн підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Судові витрати.

На підставі ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи те, що судом задоволені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів та збитків, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», на користь позивача її витрати по сплаті судового збору за подання позову в електронному вигляді у розмірі 2422,40 грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У контексті з правовими позиціями ВС та сталої практики ЄСПЛ, варто зазначити, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Згідно акту приймання передачі наданих послуг та їх переліку зазначено, що витрати позивача на правову допомогу становлять 10000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: Договір про надання правничої (правової) допомоги № 23099 від 26.06.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Яресько Т.В., Додаток до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 23099 від 26.06.2023, Акт приймання передачі послуг № 1 від 31.01.2024, у якому зазначено найменування та ціну наданих послуг, Розрахункову квитанцію № 31/01/24 про отримання Гонорару до договору № 23099 від 26.06.2023, Додаток № 4 на суму 10000,00 грн.

Згідно Акту приймання передачі послуг № 1 від 31.01.2024, у якому зазначено найменування та ціну наданих послуг, адвокатом Яресько Т.В. надано ОСОБА_1 такі послуги:

-надання правничої допомоги щодо визнання виконавчого напису № 3233 від 22.05.2021 таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів та збитків в суді першої інстанції; строк виконання 31.01.2024, ціна 10000,00 грн.

Надаючи оцінку наданим доказам суд зважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи. Разом з тим, суд враховує, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 13, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 50, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, суд, -

вирішив:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3233 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною від 22 травня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»заборгованості у розмірі 11997,00грн.

3.Стягнути з Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (адреса: 79018, місто Львів, вулиця Смаль - Ситоцького, будинок 1, корпус 28, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 12297 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто сім) гривень 00 копійок.

4.Стягнути з Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (адреса: 79018, місто Львів, вулиця Смаль - Ситоцького, будинок 1, корпус 28, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) завдані збитки у розмірі 1320 (одна тисяча триста двадцять) гривень 75 копійок, які були стягнуті за виконавчим провадженням № 67256652 в якості витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця.

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (адреса: 79018, місто Львів, вулиця Смаль - Ситоцького, будинок 1, корпус 28, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

6.Стягнути з Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (адреса: 79018, місто Львів, вулиця Смаль - Ситоцького, будинок 1, корпус 28, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 14.06.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», адреса: 79018, місто Львів, вулиця Смаль - Ситоцького, будинок 1, корпус 28, .

Третя особа: приватний нотаріус міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, адреса: 01133, місто Київ, вулиця Леоніда Первомайського, будинок 9, офіс 1.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович: 69041, місто Запоріжжя, бульвар Вінтера, будинок 26, офіс 1.11.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

14.06.2024