П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 753/9653/24

Провадження: № 22-ц/824/16920/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Цимбал Альони Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Лужецької О. Р.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що товариство є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарясої води для споживачів встановленої зони теплопостачання Дніпровського та Дарницького районів міста Києва. Відповідачі є мешканцями квартири АДРЕСА_1 , отримуюють житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак, з жовтня 2021 року відповідачі не виконують зобов`язання по оплаті наданих позивачем послуг з централізованого постачання теплової енергії, а з червня 2017 року не оплачуюють послуги з постачання гарячої води, у зв`язку з чим у них станом на 01.04.2024 рокув них утворилась заборгованість у розмірі 46 455,38грн, з яких: 25 982,61грн. - заборгованість за послуги з постачання гарячої води, 20 4722,77 грн. - заборгованість за послуги з централізованого опалення, а також 10 474,90 грн. - інфляційні втрати та 2 764,43 грн. 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України, нарахованих на суму заборгованості. За таких підстав, позивача просив суд стягнуто содідарно з відповідачів на свою користь вказану заборгованості, яка в загальному розмірі складає 59 694,71 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) у розмірі 20 472 грн. 77 коп.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 25 982 грн. 61 коп.; інфляційну складову боргу у розмірі 10 474 грн. 90 коп.; 3 % річних у розмірі 2 764 грн. 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 1 009 грн. 33 коп. з кожного.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Цимбал А. А. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що 01.07.2014 року між ОСОБА_4 та позивачем був укладений договір № 450315029 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, однак вказаний договір не передбачає право позивача стягувати заборгованість з інших осіб, які не зазначені у договорі. Крім того, інші відповідачі не проживають за вказаною в позові адресою, а саме ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане підтверджується нотаріально посвідченою заявою, яка додається до апеляційної скарги. Також зазначила, що суд першої інстанції помилково не застосував строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості з червня 2017 року. поза увагою суду залишились і положення постанови КМУ від 25.07.2024 року, якою було заборонено стягувати та нараховувати неустойку (штрафи, пеню), інфляційні нарахування, проценти на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги. Крім того, суд не надав жодної оцінки тій обставині, що постановою Господарського суду м. Києва від 21.11.2023 року у справі № 910/12999/22 ОСОБА_4 визнано банкрутом та введено процедуру погашення боргів. Більш того, позивав вже звертався до суду із заяво про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за житлово-комунальні послуги, тим самим використав своє право на звернення до суду з вимогами до належного відповідача.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Костюченко В.А. в інтересах ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заперечила проти апеляційної скарги та зазначила, що укладений з ОСОБА_4 договір втратив свою чинність одночасно з втратою чинності Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року та введенням в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ від 09.11.2017 року. Вказала і про те, що судовий наказ було повернуто стягувачу без виконання у зв`язку з визнанням ОСОБА_4 банкрутом. Однак, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані інші споживачі, які отримують послуги від позивача, і визнання ОСОБА_4 банкрутом не звільняє інших осіб, які проживають в квартирі, від сплати за надані житлово-0комунальні послуги. Вказала і про те, що проживання відповідачів в іншому місце не звільняє їх сплати за отримані комунальні послуги, матеріали справи свідчать, що відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, а тому вони є користувачами наданих позивачем послуг. В будь-якому випадку, відповідачі не звертались до позивача з повідомленнями чи заявами про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобів обліку чи про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб. Щодо пропуску строку позовної давності зазначила, що такий строк позивачем не пропущено, а 3 % річних та інфляційні втрати нараховані позивачем по 23.02.2024 року. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 23.07.2014 р. в газеті «Хрещатик» № 103(4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення до відповідних житлово-експлуатаційних організацій або до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ».

З матеріалів справи вбачається, що проект договору про надання ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111(4511).

13.10.2021 р. на офіційному веб-сайті позивача опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, у зв`язку з чим вказані договори вважаються укладеними.

Отже, ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» забезпечує надання послуг постачання теплової енергії та з постачання гарячої води за адресою: будинок АДРЕСА_4 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачами житлово-комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються позивачем за даною адресою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі як споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. При цьому, суд першої інстанції вважав, що позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом у звязку з набуттям чинності з 02 квітня 2020 року Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким такий строк був неодоразово продовжувався.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ЗУ «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

ТОВ «Євро-Реконструкція» має ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії, і надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для будинку АДРЕСА_4 .

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до пунктів 18,20,30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-VІ (діяв до 01 травня 2019 року) договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання).

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У газеті Хрещатик (№103(4503)) 23 липня 2014 року позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511)).

Оскільки, згідно з частиною 2 статті 641 ЦК України, реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях, то відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її приєднання (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Закон України №2189-VІІІ від 09 листопада 2017 року «Про житлово-комунальні послуги», правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України (далі також - КМУ) від 11 грудня 2019 року №1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст. ст. 13 та 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні із споживачем усіма житло-комунальними послугами, та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільно правові права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладається як на споживача (відповідачів), так і на виконавця (позивача) (п.1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. Частиною 5 статті 13 вище вказаного закону передбачено, що відмова від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Пунктом 13 правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.

Якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали договір з виконавцем то фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплати рахунку за надані послуги, факт отримання послуг. Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуального типового договору послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" відповідачами також не надавалась.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, а також не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Тобто, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо вони фактично користуються ними зі згоди постачальника послуг.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідачі зареєстрованіАДРЕСА_1 , а тому є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Факт надання позивачем для будинку, в якому зареєстровані та проживають відповідачі, послуг з централізованого опалення протягом спірного періоду не спростований відповідачами та підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме: ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії, а також документами, складеними на їх виконання.

З огляду на те, що відповідачі упродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вони зобов`язані оплатити позивачу усі фактично спожиті ними послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) у повному обсязі. Відповідачі зобов`язані оплатити надані позивачем послуги, якщо вони фактично користувалася ними. Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідачів) від оплати послуг в повному обсязі, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються колегією суддів до уваги.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідачі не вносили плату у повному обсязі за отримані послуги з централізованого опалення з жовтня 2021 року та гарячого водопостачання з червня 2017 року.

На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок, відповідно до якого станом на березень 2024 року за відповідачами рахується заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 46 455,38 грн, з яких заборгованість з централізованого опалення (постачання теплової енергії) становить 20 472,77 грн, заборгованість за постачання гарячої води 25 982,61 грн.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

За приписом статті 625 ЦК України боржники не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з наданим позивачем розрахунком у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, станом на березень 2024 року інфляційні втрати склали 10 474,90 грн, а 3 % річних - 2 764,43 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.

При цьому, колегія суддів відмічає, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України здійснено позивачем до лютого 2022 року, а тому посилання скаржника на положення постанови КМУ від 25.07.2024 року, якою було заборонено з 24.02.2022 року нараховувати штрафні санкції за порушення зобов`язань зі сплати житлово-комунальних послуг, є безпідставними.

Встановивши, що ТОВ «Євро-реконструкція» є надавачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідачі зареєстрованів квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем даних послуг, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Відхиляючи доводи скаржника про те, що нарахування заборгованості здійснено неправильно, оскільки відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не проживають, послугами опалення та водопостачання не користуються, колегія суддів відмічає наступне.

Матеріали справи свідчать, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , а тому є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Жодного доказу на спростування цієї обставини відповідачі під час розгляду справи судом першої інстанції не надали.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 на підтвердження такої обставини долучила до апеляційної скарги нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 05.09.2024 року про те, що у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 фактично не проживають з 1998 року, а ОСОБА_1 з 2019 року.

Однак з огляду на положення ч. 6 ст. 367 ЦПК України вказаний доказ не приймається колегією суддів до уваги, оскільки такий доказ здобутий поза межами розгляду справи судом першої інстанції.

В будь-якому випадку, особи, які зареєстровані за вказаною адресою зберігають за собою право проживання у житловому приміщенні, а відтак останні зобов`язані сплачувати за надані їм послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, відповідачі ними користувалися, а тому зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Суду не було надано доказів на спростування вказаних послуг. Відмови від надання послуг, абоненадання позивачем послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, матеріали справи немістять. Із заявами про те, що відповідачі не проживають за вказаною адресою, останні до ТОВ «Євро-Реконструкція» не звертались.

Проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у зазначеній вище квартирі, а посилання скаржника на те, що вона, ОСОБА_1 та інші відповідачі є неналежними відповідачами спростовуються матеріалами справи, оскільки вони зареєстровані у вказаній квартирі, а отже є користувачем наданих послуг.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17, провадження № 61-22435св18.

З огляду на викладене не приймаються до уваги колегії суддів також посилання скаржника на те, що позивач реалізував своє прав на стягнення заборгованості з належного відповідача ОСОБА_4 шляхом видачі судового наказу, оскільки таке звернення не позбавляє позивача прав на звернення до суду до інших споживачів, які зареєстровані за адресою надання послуг. Більш того, позивач позбавлений можливості стягнути з ОСОБА_4 заборгованість на підставі судового наказу від 07.06.2024 року у справі № 753/9433/23 у зв`язку з визнанням ОСОБА_4 банкрутом.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції й доводи скаржника про пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.

30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину період з березня 2017 року знаходиться у межах позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав апеляційну скаргу адвоката Цимбал А.А. в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Цимбал Альони Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова