Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
16 грудня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., за участі представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-
У грудні 2023 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив постановити рішення суду, яким визнати громадян ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 особами, що втратили права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_5 , зазначив, що постійно мешкає та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 . Крім нього у вищевказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 (донька, далі Відповідач 1), ОСОБА_4 (онук, далі - Відповідач 2), ОСОБА_2 (син, далі Третя особа). Відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2005 року по теперішній час. У вказаній квартирі постійно проживає позивач та третя особа. Спірна квартира не приватизована. Відповідачі постійно проживають за межами України. Особистих речей відповідачів у зазначенійквартирі не має. Всі комунальні послуги та витрати пов`язані з використанням та утриманням квартири сплачують позивач та третя особа.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.12.2023 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2024 року закрито підготовче провадження за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача : ОСОБА_2 про визнання осіб такими , що втратили право користування житловим приміщенням та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 травня 2024 року.
14.05.2024 року третя особа ОСОБА_2 на підставіст.52 ЦПК України, надав суду позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання осіб такими , що втратили право користування житловим приміщенням .
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва 14 травня 2024 року прийнято до спільного розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з первісним позовом ОСОБА_5 .
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.06.2024 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - в зв`язку зі смертю позивача. Продовжено розгляд справи за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням .
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.10.2024 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням .
Відповідно до ст. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно ч.1ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з неявкою позивача, відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивач, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Відповідно до акту про не проживання за місцем реєстрації від 03.12.2023 року відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 2005 року по теперішній час. Акт про не проживання відповідачів засвідчені сусідами.
Згідно відомостей Реєстру територіальної громади міста Миколаєва за адресою : АДРЕСА_2 , у житловому приміщенні за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Судом досліджено Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , з якого вбачається , що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після смерті ОСОБА_5 , його син - ОСОБА_2 вступив у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у справі та подав позов до тих самих відповідачів, в якому просив постановити рішення суду, яким визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 особами, що втратили права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є близькими друзями та сусідами позивача, підтвердили викладені в позові обставини щодо непроживання відповідачки майже 20 років в цій квартирі а про проживання її сина в цій квартирі - то такого взагалі не було.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Частиною 4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч.3 ст.71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Аналіз норм ст.ст.71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Судом встановлено, що відповідачі не проживають в квартирі більше 17 років, тобто понад строки встановлені у ст.71 ЖК України. Доказів наявності поважних причин такого не проживання суду не надано.
При цьому всідки підтвердили відсутність речей відповідачів в спірній квартирі , відсутні в матеріалах справи й докази того, що відповідачі здійснюють оплату комунальних послуг протягом тривалого строку. Отже, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідачі остаточно втратили інтерес до спірного житлового приміщення.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 18,259, 263-265, 284 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , такою, що втратилв право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2
Визнати ОСОБА_4 , таким , що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО