ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/877/23 Номер провадження 22-ц/814/745/24Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2023 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договорм б/н від 22.06.2009, що станом на 20.03.2023 року складає - 34363,60 грн., та складається із заборгованості за кредитом 10798,57 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 23565,03 грн

Посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору без номера від 22.06.2009 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, що в подальшому був збільшений до 10800,00 грн.

При підписанні акети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.03.2023 року має заборгованість 34363,60 грн, що стало підставою для звернення із позовом.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2023 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось із апеляційною скаргою , у якій посилалось на необґрунтованість та незаконність рішення , прийняття його без повного , всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи , із викладенням висновків що не відповідають обставинам справи , порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторони у справі , якщо в останніх є докази , що підтверджують факт такого переривання .

До дій , що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку , можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати , зокрема, часткова сплата боржником , або за його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

З матеріалів справи вбачається що у 2020 році відповідачем здійснено плату на погашення кредиту , таким чином , він перервав перебіг позовної давності , а тому строк позовної давності в цій справі позивачем не був пропущений.

Таким чином , питання про застосування строку позовної давності у спорі вирішено без належного з`ясування обставин справи , які зумовлюють перебіг строку позовної давності.

У зв`язку із вказаним апелянт просить скасувати рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2023 року, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк»

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Судовим розглядом встановлено , що 22.06.2009 відповідачем було підписано анкету-заяву з метою отримання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.10). Обумовлено отримання відповідачем кредиту у сумі 100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Визначено базову відсоткову ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору 2,5% у місяць з розрахунку 360 днів у році. Зазначено, що термін дії кредитного ліміту співпадає з строком дії платіжної картки.

22.06.2009 відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду», де визначено порядок та строки погашення заборгованості , умови нарахування штрафних санкцій (а.с.11).

Укладений між сторонами договір складається з Анкети-Заяви відповідача про отримання банківських послуг, Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду», Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 12-21).

Розмір заборгованостівідповідача перед позивачем станом на 20.03.2023 року складає 34363,60 грн., що складається із заборгованості за кредитом 10798,57 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 23565,03 грн.

Згідно наданої позивачем Довідки , ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 , дата відкриття- 25.06.2009, термін дії 06/13; 285451, дата відкриття- 23.07.2012, термін дії 12/15; 470545, дата відкриття 01.08.2013, термін дії 06/16.

Разом з тим, позивачем надано Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 № НОМЕР_1 . Вбачається старт карткового рахунку 25.06.2009, зміна кредитного ліміту 17.07.2009, 08.06.2011, 21.10.2011, 26.06.2012, 27.06.2012, 22.02.2013, 10.01.2020 (а.с.8).

З розрахунку заборгованості наданого позивачем встановлено , що 15.10.2020 на погашення заборгованості внесено 1290599,66 грн. (а.с.7).

Разом з письмовими поясненнями, представником відповідача надано Відомості з ДРФО про доходи відповідача з 2020-2022 роки та неможливості погашення вказаної суми заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ "ПриватБанк" на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт укладення між сторонами кредитного договору б/н від 22.06.2009 року, за яким ОСОБА_1 отримав кредит .

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту. А також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 жовтня 2009 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (травень 2020 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19).

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, відсутні підстави вважати, що, при укладені договору ОСОБА_2 , АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Крім того, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, містить, зокрема, базову відсоткову ставку в місяць (2,5%) та розрахунок щомісячних платежів.

Оскільки довідка підписана ОСОБА_1 , то договір банківського кредиту є узгодженим сторонами на умовах, викладених у довідці також.

Та вірним є висновок суду першої інстанції, що нарахування процентів після 2016 року (закінчення строку дії картки) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

З наданої банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 з моменту укладення договору користувався кредитним лімітом, знімав кошти, частково погашав заборгованість, та з часом перестав користуватись картковим рахунком, проте заборгованість у повному об`ємі не погасив.

На підставі оцінки усіх доказів у їх сукупності, зокрема, виписки по банківському рахунку, довідки про умови кредитування та розрахунку заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про те, що банк в даному випадку підтвердив своє порушене право вимагати погашення виниклої заборгованості, проте в межах умов, визначених довідкою про умови кредитування.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи в письмових зверненнях до суду представник відповідача зазначав, що АТ КБ «Приватбанк» пропущено строк позовної давності , оскільки до суду не надано чіткого розрахунку коли саме виникла заборгованість по кредиту, строку дії карти, а тому є всі підстави важати що такий строк пропущено.

З матеріалів справи вбачається , що про порушення відповідачем умов кредитного договору позивач мав дізнатися у 2014 році про що свідчить відсутність інформації про вчинення фінансових операції ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 при підписанні заяви про укладання договору отримав кредитну картку термін дії якої закінчився у червні 2016 року, а з позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду у 2023 році.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертоюст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зіст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16.

Апелянт , як на основну підставу скасування рішення посилається на те , що відповідачем у 2020 році було здійснено проплату на погашення кредиту , чим перервано строк позовної давності.

Та суд апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого суду щодо вказаних аргументів , адже в матеріалах справи міститься довідка про доходи ОСОБА_1 за 2020 -2022 рік , згідно якої сукупний дохід відповідача майже за три роки є значно меншим , а ніж сума 1 290 599,66 грн. внесена в рахунок погашення заборгованості 15.10.2020 року.

Що у свою чергу , з урахуванням доказів по справі ставить під сумнів проведення відповідачем відповідного платежу.Крім того, матеріали справи не містять відомостей чи вищевказаний платіж був вчинений автоматично шляхом погашення заборногованості , чи платіж був здійснений відповідачем.

Банківська платіжна картка діє в межах визначеного нею терміну. За таким договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту і кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК), а не закінченням терміну дії договору.

Доводи позивача АТ КБ «Приватбанк» про те, що ним не пропущено строк позовної давності, так як відповідачем перервано строк позовної давності , колегія суддів оцінює критично з вищевикладених підстав.

Строк дії останньої картки № НОМЕР_2 , яку відповідач отримав на виконання позивачем кредитного договору закінчився 01 червня 2016 року, нової картки ОСОБА_1 не отримував а з позовом банк звернувся лише 23.03.2023 року. Доказів про сплату коштів в рахунок погашення заборгованості після 01.06.2016 року в межах трьохрічного строку позивач до суду першої інстанціх не надав. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Приватбанк».

Всупереч вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, будь-яких доказів щодо переукладання кредитного договору №б/н від 22.06.2009 року та/або перевипуску картки за цим договором, позивачем не надано.

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Так п.п. 92-93 вищевказаної постанови від 28 березня 2018 року встановлено, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5ст. 261 ЦК Українипочинається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, суд не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 28 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М.Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов