Справа №295/941/24
У Х В А Л А

Іменем України

"23" травня 2024 р.

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.

за участю секретаря судового засідання Опанасюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області матеріальну шкоду, завдану визнаними рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018 не конституційними положеннями підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VІІІ, у вигляді неотриманої частини додаткової пенсії, як непрацюючого пенсіонера, проживаючого на радіоактивно забрудненій території, передбаченої ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.01.2015 по 16.07.2018 у сумі 190 335,10 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач, будучи непрацюючою та проживаючою на території радіоактивного забруднення, віднесеної до зони гарантованого добровільного відселення до 31.12.2014 мала право на підвищення до пенсії у виді додаткової пенсії, як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивно забрудненій території, передбаченої ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим бюджетним законодавством на відповідний рік.

У зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчий актів України" від 28.12.2014 №76-VIII яким, в тому числі, виключено ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 01.01.2015 у праві на отримання вказаної додаткової пенсії позивач була позбавлена.

Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 у справі№6-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним): підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76VІІІ; частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796XII зі змінами; статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76VІІІ.

У зв`язку з визнанням неконституційними положень законодавства, з прийняттям яких позивач була позбавлена права на отримання додаткової пенсії, до відповідача подано звернення з проханням здійснити за час дії неконституційних положень Закону нарахування вказаної додаткової пенсії у розмірі, визначеному вказаним Законом, з урахуванням виплачених у цей період сум основної пенсії, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою у цей період виплат, відшкодувавши тим самим завдану майнову шкоду.

У відповідь Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 28.11.2023 повідомило, що частина 2 статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (відновлена за рішенням Конституційного Суду України) не передбачає та не дає права на нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення за період з 01.01.2015 по 16.07.2018.

Отримання підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому на території радіоактивного забруднення, віднесеної до зони гарантованого добровільного відселення у розмірі, що дорівнює розміру двох мінімальних заробітних плат, встановлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, підтверджується постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 30.09.2014 у справі 286/4728/14-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014. Додатково доводи відповідача спростовуються рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі №240/9341/20.

Позивач вказує, що діями, вираженими у не здійсненні виплати додаткової пенсії у період з 01.01.2015 по 16.07.2018 на підставі неконституційних положень законодавчого акту, завдано майнової шкоди, вираженої у недоотриманні належних сум пенсійних виплат.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

18.09.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку із безпідставністю.

19.03.2024 та 22.02.2024 до суду надійшли відповіді на відзив, за змістом яких позивач позов підтримує та просить задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до змісту якої позивач позов підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, відповідно до змісту якої відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 30.09.2014 у справі №286/4728/14-а, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі провести ОСОБА_1 донарахування та виплату за період з 1 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року: доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення щомісячно у відповідності до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру 2-х мінімальних заробітних плат, встановленій законом про Державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно; додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у відповідності до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру 25% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі №240/9341/20, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 17.07.2018 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 17.07.2018 нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями належності справ до цивільної юрисдикції є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

У пункті 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №686/6775/18 (провадження №61-42631сво18) зазначено, що: «до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень».

Відповідно до частини третьої статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Предметом спору у цій справі є стягнення матеріальної шкоди, завданої недоотримання позивачем підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №757/63985/16 сформульовано висновок про те, що спори щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання соціальних виплат, є публічно-правовими, виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Схожі за своєю суттю висновки та підходи до вирішення питання юрисдикції застосувала Велика Палата Верховного Суду в справах №0520/17342/18 (постанова від 09.02.2021), №0686/23445/17 (постанова від 05.06.2019).

Отже, встановлено, що предметом спору є майнова шкода у вигляді недоотриманої пенсії, передбаченої статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідачем за такими вимогами є Держава України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.

Тобто за вказаною позовною вимогою стосовно недоотриманої пенсії, яку позивач визначив як матеріальна шкода, між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу, а отже, такий спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись статтею 21 КАС України, статтями 19, 255, 258, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення до суду у порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А. Воробйова