Справа № 274/1820/24
Провадження № 2/0274/748/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"13" червня 2024 р. м. Бердичів
БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬК РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
в складі: головуючої судді Хуторної І.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Дерманської О.В.,
учасники справи, присутні в судовому засіданні:
позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Гуменюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -
28.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20.10.1999 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Данілейко М.Т., р.№ 1736.
Короткий виклад доводів позивача, заперечень відповідача
Позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у жовтні 1999 року він вирішив укласти із сином, ОСОБА_2 , договір довічного утримання.
За умовами договору він передав у власність ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 зобов`язувався доглядати за ним та надавати допомогу, забезпечувати за свій рахунок продуктами харчування та медичними препаратами, у разі смерті поховати на кладовищі.
Підготовкою усіх документів у нотаріуса займався відповідач та 20.10.1999 вони як сторони прибули до приватного нотаріуса Бердичівського нотаріального округу Данілейко М.Т. для укладення договору довічного утримання. Нотаріус надав договір для підпису та він його підписав, проте зі змістом договору не ознайомлювався, сподіваючись на те, що підписує договір довічного утримання, оскільки саме про такий договір домовлялися. У голос договір йому ніхто не читав, зміст договору ніхто не роз`яснював.
Спірне житло є його єдиним житлом, яке фактично ним не було передано відповідачу. Дане житло є єдиним місцем мого проживання та реєстрації впродовж багатьох десятиліть, в тому числі і після укладення договору дарування, комунальні послуги за яке він сплачував та сплачує самостійно впродовж усього проживання там.
Вказує, що він є особою похилого віку та на час підписання договору йому виповнилося 58 років, за станом здоров`я він потребував та наразі в більшій мірі потребує постійного догляду та матеріальної допомоги, яку пообіцяв надавати відповідач.
Факт ухилення від виконання обов`язків довічного утримання стверджується також тим, що його син ОСОБА_2 є громадянином російської федерації та проживає постійно за кордоном.
У зв`язку з чим він вирішив розірвати даний договір. Саме тоді він дізнався, що фактично було укладено договір дарування.
Із тих підстав, що цей договір укладений піл впливом помилки, просить визнати недійним договір дарування.
Відзив на позовну заяву не надходив.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою судді від 04.03.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 30.04.2024 задоволено клопотання позивача про допит свідка ОСОБА_3 , закрито підготовче провадження у справі.
У судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив, що він вважав завжди, що укладено договір довічного утримання із сином. На даний час син не допомагає йому та на зв`язок не виходить, а він потребує сторонньої допомоги.
Представник позивача адвокат Гуменюк О.В. підтримав позов, доповнив, що спірні правовідносини регулюються положеннями статті 56 ЦК УРСР 1963 року.
Відповідач про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином через публікацію оголошення про виклик на вебпорталі судової влади України.
За згоди позивача, суд постановив протокольну ухвалу від 13.06.2024 про заочний розгляд.
Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження
Суд встановив, що 20.10.1999 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування житлового будинку, за умовами договору ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці мірою 0,92 га земельного фонду сільської ради. Договір посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Данілейко М.Т. (а.с. 9).
ОСОБА_2 є сином позивача та має громадянство російської федерації, зареєстрований на території рф, що вбачається із копії свідоцтва про народження та паспорта відповідача (а.с. а.с. 7, 8).
Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 367324418, сформованого 26.02.2024 вбачається, що за ОСОБА_1 права власності на будь-яке нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 10).
Відповідно до довідки № 48 від 27.02.2024, виданої старостою Скраглівського старостинського округу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно записів в погосподарській книзі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 із 1971 року по теперішній час. Їх діти ОСОБА_5 , 1972 р.н. та ОСОБА_6 , 1967 р.н. проживають за межами України більше 30 років та не спілкуються із батьками (а.с. 11).
Свідок ОСОБА_3 пояснив, що зі слів позивача знає, що було укладено договір за яким позивач відчужив синові ОСОБА_7 будинок, а той мав його доглядати. Проте відповідач не допомагає батькові ніяк. Позивач із дружиною потребують догляду.
Норми права, застосовані судом, аналіз доводів сторін, висновки суду
Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позову із таких підстав.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення оспорюваного договору дарування.
Відповідно до статті 243 ЦК УРСР 1963 року за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.
За змістом частини першої статті 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.
Згідно з частиною першою статті 56 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.
Згідно висновків ВС, викладених у постанові від 17.02.2022 року (справа №307/3807/19) наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживання в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення (Постанова ВС від 10 жовтня 2018 року у справі № 391/284/16-ц).
Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 є людиною поважного віку, він потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги сина, на час укладання договору він мав вік 58 років, спірний будинок є його єдиним житлом. Крім того, позивач разом з дружиною залишився проживати у спірному житловому будинку і зареєстрований у ньому. Тобто фактично передача майна відповідачу не відбулась.
Сам договір дарування не містить відомостей про те, що позивач прочитав договір та нотаріус роз`яснив правову природу правочину.
З огляду на викладене є обґрунтованим доводи позивача про те, що укладаючи оспорюваний договір дарування будинку, позивач неправильно сприймав фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення та помилився щодо правової природи правочину, прав і обов`язків, які виникають після їх укладення.
Тому вказаний договір дарування підлягає визнанню недійсними на підставі статті 56 ЦК УРСР 1963 року.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги суд задовольнив повністю, належить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 гривень 20 копійок судового збору.
Керуючись статтями 141, 259, 263 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20.10.1999 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Данілейко М.Т., р.№ 1736.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 гривень 20 копійок судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів, з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , громадянин АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 21.06.2024.
Суддя І.Ю. Хуторна