провадження № 22-ц/824/24/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (далі - ТОВ «Інстафінанс») звернулося до суду з позовною заявою доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути заборгованість у розмірі 42 457,00 грн, у тому числі: 28 308,00 грн. - заборгованість за кредитним договором № IU9316154 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № IU9544094 та 14 149,00 грн. - заборгованість за кредитним договором № ID0225642 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ID7499260, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн. та 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що 10 червня 2021 року ТОВ «Інстафінанс» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії/позики за № IU9316154 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № IU9544094.

Крім того, 11 червня 2021 року ТОВ «Інстафінанс» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії/позики за № ID0225642 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ID7499260.

За умовам цих договорів позивач надав, а відповідач отримав кредитні кошти, які відповідач зобов`язався повернути у строки, визначені в договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, передбачені умовами цих договорів.

Однак відповідач належним чином зобов`язання за укладеними договорами не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 42 457,00 грн, у тому числі: 28 308,00 грн - заборгованість за кредитним договором № IU9316154 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № IU9544094 та 14 149,00 грн - заборгованість за кредитним договором № ID0225642 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ID7499260.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованість за кредитним договором № IU9316154 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № IU9544094 у розмірі 28 308,00 грн. та заборгованість за кредитним договором № ID0225642 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ID7499260 у розмірі 14 149,00 грн, а всього стягнуто 42 457,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інстафінанс» сплачений судовий збір в розмірі 2 684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 06 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку надіслав апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду, у якій просив змінити рішення та стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 25 500,00 грн, судовий збір у розмірі 2 684,00 грн, а в решті вимог відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження судом першої інстанції всіх обставин, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, недоведеність обставин, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Зазначив, що перед отриманням фінансових послуг позивач не ознайомив відповідача з Правилами, що регламентують порядок надання фінансових послуг. Доказів прочитання, здійснення оцінки та прийняття відповідачем вказаних Правил матеріали справи не містять. Кредитодавець на порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування» не надав відповідачеві інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Доказів виконання позивачем вказаних умов матеріали справи не містять. Сторони не погодили усіх істотних умов, зокрема строку виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором кредитної лінії № IU9316154 та договором кредитної лінії № ID0225642, спеціальні умови яких не містять відомостей про кінцеву дату повернення грошових коштів. Апелянт вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції стягнув з відповідача платежі, обов`язок зі сплати яких не передбачений загальними умовами договорів кредитної лінії, оскільки договори не містять обов`язку сплати так званої плати за організацію продовження. Крім того, відповідач зазначає, що не був належним чином повідомлений про розгляду справи, а копія позовної заяви була вручена відповідачу після ухвалення рішенням судом першої інстанції.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

09 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ТОВ «Інстафінанс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення без змін, мотивуючи це тим, що відповідач визнає часткове отримання коштів, а не погоджується із сумою нарахованих процентів та комісій.

Для отримання грошових коштів відповідач самостійно обрав фінансову компанію, самостійно визначив бажаний розмір та тип/вид кредиту, перейшов на вебсайт позивача який містить всю необхідну інформацію для отримання кредиту та уклав договір кредитної лінії. Кредитний договір був підписаний за допомогою використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач дійшов помилкового висновку про необхідність застосування судом статті 1212 ЦК України. Крім того, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, позовна заява була направлена відповідачу за адресою місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 червня 2021 року ТОВ «Інстафінанс» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії/позики за № IU9316154 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № IU9544094 (а. с. 28-33).

11 червня 2021 року ТОВ «Інстафінанс» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії/позики за № ID0225642 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ID7499260 (а. с. 19-20).

Договори, укладені між сторонами, складаються із спеціальних умов для короткострокового кредиту та загальних умов договору кредитної лінії, а також паспорту споживчого кредиту, які є невід`ємною частиною договору кредитної лінії. Після введення коду підтвердження позичальник підписує та приймає пропозицію та підтверджує укладення договору.

За умовам цих договорів позивач надав, а відповідач отримав кредитні кошти, які, останній, зобов`язався повернути у строки, визначені в договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, передбачені умовами цих договорів.

Доказів не отримання коштів стороною відповідача суду надано не було, як і не було надано суду доказів належного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами кредитного договору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач неналежним чином виконує зобов`язання за вказаними договорами, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем, а саме: за кредитним договором № IU9316154 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № IU9544094 у розмірі 28 308,00 грн, а за кредитним договором № ID0225642 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ID7499260 - 14 149,00 грн, що підтверджується відповідними розрахунками (а. с. 34-62). Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за укладеними договорами, що призвело до утворення заборгованості, яка відповідачем в добровільному порядку погашена не була, а тому підлягає стягненню у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до умов споживчого кредиту, клієнт перед укладенням договору отримав інформацію, яка надається до укладення договору, ознайомився та погодився із всіма умовами надання послуг ТОВ «Інстафінанс», які розміщені на офіційному порталі ТОВ «Інстафінанс» https://www.dinero.ua.

Відповідно до п. 2.1 розділу загальних умов договору, встановлення договірних відносин між сторонами за допомогою дистанційних засобів забезпечується таким чином: на порталі позичальник повинен заповнити заяву шляхом введення необхідної суми кредиту та строку оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, у відповідному полі заявки позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки, на яку бажає отримати кредит.

Після заповнення вищевказаної заявки позичальник створює особистий кабінет на порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на порталі. Позичальнику надається пропозиція кредитодавця спеціальних умов кредиту на основі інформації, наданої в заяві. За запитом позичальника кредитодавець повинен надати позичальнику пропозицію в паперовому вигляді чи на іншому довговічному носії. Позичальник має право проаналізувати пропозицію та порівняти її з пропозиціями конкурентів.

Натискаючи кнопку «Прийняти», позичальник підтверджує надання кредитодавцю згоди на використання персональних даних позичальника для ідентифікації позичальника, для оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) позичальника та для виконання договору відповідно до політики конфіденційності, використання порталу відповідно до Умов користування порталом, встановлення договірних відносин з кредитодавцем, як передбачається договором та складення договору.

Код підтвердження буде надіслано кредитодавцем на номер телефону позичальника. Шляхом введення коду підтвердження позичальник підписує та приймає пропозицію та підтверджує укладення договору на основі загальних умов кредиту згідно з нормами Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 3.1 загальних умов договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику в межах ліміту кредитної лінії, на основі заяви позичальника та за умови їх схвалення, і позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму наданого кредиту та сплатити всі відповідні договірні компенсації до останнього строку оплати.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував умови взятого на себе зобов`язання, не погашав кредит та не сплачував відсотки за користування кредитом.

З огляду на те, що в матеріалах справи містяться копії договорів кредитної лінії, які підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто ним було погоджено умови отримання кредитних коштів, відповідальність за порушення погоджених умов та відсутність доказів повернення отриманого кредиту, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, доводи апеляційної скарги про неналежне інформування щодо умов отримання кредиту та не надання відповідачеві інформації необхідної для порівняння різних пропозицій з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими судом обставинами.

Також, на думку апеляційного суду помилковими є доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення плати за організацію продовження, оскільки пунктом 1.4. «Інші обов`язкові платежі»: підпунктом 1.4.1. передбачена плата за організацію продовження, якщо сплачується до обробки запиту на продовження: від 1,6 % до 1,7 % на день (за договором кредитної лінії (споживчого кредиту)), з яким погодився відповідач уклавши кредитні договори.

Крім того, апеляційний суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про незастосування судом статті 1212 ЦК України, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не про повернення безпідставно набутих грошових коштів.

Отже, враховуючи вищевикладене, апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції в частині обгрунтованості і доведеності позовних вимог та необхідності стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованість за кредитним договором № IU9316154 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № IU9544094 у розмірі 28 308,00 грн. та заборгованість за кредитним договором № ID0225642 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ID7499260 у розмірі 14 149,00 грн, а всього 42 457,00 грн.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням письмових доказів та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованості та незаконності судового рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для його скасування, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

У той же час, колегія суддів бере до уваги аргументи апеляційної скарги про неналежне виконання судом першої інстанції норм процесуального права щодо повідомлення відповідача про перебування на розгляді у суді першої інстанції даної справи.

Згідно ч.1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

З аналізу вказаних положень закону можна дійти висновку, що під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Згідно ч.1 ст.278 ЦПК України відзив на позов подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Так, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. ( а.с. 89,90).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року відкрито провадження у справі і вирішено здійснити розгляд 24 жовтня 2023 року за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.89)

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання ухвали про відкриття провадження та позовної заяви відповідачем.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи наявний конверт адресований відповідачу з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.93).

Проте, згідно постанови Верховного Суду України від 27.03.2019 року у справі № 201/6092/17 у пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Отже, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача належним чином про перебування на розгляді у суді даної справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що: «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомленоналежним чином, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою».

Враховуючи, що в даній справі конверт зі вкладенням повернувся на адресу суду з зазначенням причини такого повернення «за закінченням терміну зберігання», апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції та мав можливість скористатися своїм правом на подачу відзиву.

Отже, враховуючи вищевикладене, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, з наведених вище підстав.

Згідно ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення, судовий витрати у справі, а саме судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 2 684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн., як підтверджені належними та допустимими доказами підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення частково, судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 2 013, 00 грн. (50 % від 4 026,00 грн.), підлягає стягненню з позивача на користь апелянта.

Отже, остаточно з урахуванням положень ч.10 ст. 141 ЦПК України, шляхом проведення взаємозарахування судових витрат, підлягає стягненню різниця між судовими витратами сторін, що підлягають до відшкодування, а саме у розмірі 2 671, 00 грн. з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (4 684,00 грн. - 2 013,00 грн.).

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» заборгованість за кредитним договором № IU9316154 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № IU9544094 у розмірі 28 308,00 грн. та заборгованість за кредитним договором № ID0225642 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ID7499260 у розмірі 14 149,00 грн, а всього стягнуто 42 457 ( сорок дві тисячі чотириста п`ятдесят сім) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» різницю судових витрат у розмірі 2 671 ( дві тисячі шістсот сімдесят одна) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова