Справа № 752/3441/21
Провадження № 2/752/376/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Машкевич К.В.

за участю секретаря- Гненик К.П.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фоя Людмила Григорівна про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування;

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фоя Людмила Григорівна про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

- усунути відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 ;

- визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідч звернувся до суду з зустрічним позовом, яким просить усунути перешкоди в користуванні 1/3 частиною будинку шляхом його вселення до нього.

Зустрічний позов підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Позов був зареєстрований судом 02 лютого 2021 року і відповідно до ст.33 ЦПК України був визначений склад суду.

Ухвалою від 05 березня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

26 квітня 2021 року відповідач подав зустрічний позов, який ухвалою суду від 15 грудня 2021 року був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року в справі було закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду на 28 листопада 2023 року.

В подальшому справа неодноразово відкладалася на різні дати, при цьому судові повістки відповідачу не вручалися, поверталися до суду без вручення в зв`язку з його відсутністю за заначеною ним у позові адресою та з інших причин невручення, які не зазначалися в листку повернення.

( т.2. т.3, а.с. 42; 53 )

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Суд звертає увагу на те, що заяви про зміну місця проживання від позивача за зустрічним позовом до суду не надходили.

Позивач за зустрічним позовом, не з`являючись до суду, заяви про розгляд справи в його відсутності не подав.

Суд бере до уваги той факт, що позивачем за зустрічним позовом та його представником на стадії підготовчого судового засідання неодноразово отримувалися SMS-повідомлення про дату судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 ЦПК України якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Таким чином, проаналізувавши положення ч. 1 ст. 131 ЦПК України, суд приходить до висновку, що у разі відсутності заяви про зміну номеру телефону судова повістка надсилається учаснику справи на останній відомий номер телефона і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу цим номером не користується.

Судом при призначенні справи до розгляду використовувались всі можливі способи виклику позивача за зустрічним позовом та його представника у судові засідання.

Так, за номером телефону позивача за зустрічним позовом, які ним особисто зазначені у зустрічній позовній заяві, суд надсилав SMS-повідомлення про дату та час розгляду даної справи, які йому були доставлені.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 06 березня 2023року в справі № 753/19393/20 для вручення повісток закон передбачає альтернативні способи комунікації.

Якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом.

Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

В даному випадку позивачем зазначено номер телефону,СМС повідмоленняпро дату судового азсідння ним були отримані.

Крім того, судові повістки направлялися позивачу та його представнику засобами поштового зв`язку, однак повернулися до суду в зв`зку з непроживанням позивача за вказаною ним адресою.

При цьому представник позивача судові повістки отримував.

З огляду на це, судом використано усі можливі способи з метою повідомлення позивачів про дату, час і місце розгляду цивільної справи.

Таким чином, в силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач за зустрічним позовом та його представник не з`являлися до суду повторно без поважних причин.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 820/1400/17 від 28 січня 2021 року системний аналіз пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14 серпня 2020 року у справі № 904/2584/19.

Верховний Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення позивача за зустрічним позовом та його представника про розгляд справи.

З урахуванням цього суд вважає, що позивач, будучи ініціаторами даного судового провадження, обізнаний про розгляд справи, правом участі в судових засіданнях не скористався, не з`являючись до суду та не проявляючи зацікавленості в розгляді справи.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В свою чергу, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

В свою чергу вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов`язком держави.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

За змістом п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Тобто, з точки зору закону умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку повторної неявки в судове засідання є ряд чинників, а саме:

- повторна неявка позивача поспіль у судове засідання;

- належне повідомлення позивача про час розгляду справи;

- відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання або неповідомлення їх суду;

- неявка позивача в судове засідання перешкоджає вирішенню спору по суті;

- відсутність заяви позивача про розгляд справи в його відсутності.

Суд враховує, що з точки зору процесуального законодавства суд не зобов`язаний враховувати поважність причин повторної неявки позивача до суду.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 22 травня 2019 року в справі №310/12817/13 / провадження № 61-36375св18 /, зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача або його представника, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду.

Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності.

Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Виходячи з цього та викладеного вище, повторної неявки позивача за зустрічним позовом у судові засідання, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду.

Суд при цьому виходить з того, що розглянути справу за відсутності позивача, виходячи з предмету спору, суд позбавлений можливості.

Керуючись ст.ст.49,223, 257 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фоя Людмила Григорівна про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: К.В.Машкевич