У Х В А Л А

Справа № 183/5200/24

№ 2-о/183/214/24

21 червня 2024 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: територіальний підрозділ відділу «Центр надання адміністративних послуг» Піщанської сільської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

22.05.2024 ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій, з урахуванням заяви про уточнення вимоги від 18.06.2024, просить встановити факт, що рішенням Пресненського районного суду Московської області російської федерації від 14.06.2022 було визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Вказала, що встановлення цього факту їй необхідно для реєстрації місця проживання дітей разом з матір`ю.

20.06.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшло заперечення представника заінтересованої особи ОСОБА_2 адвоката Бесчасової Д.О. у якому просить заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що заяву подано з метою введення суду в оману. З приводу визначення місця проживання дітей між сторонами існував спір про право, про що заявниці достовірно відомо, оскільки саме ОСОБА_1 зверталася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовом про визначення місця проживання дітей та зобов`язання повернення їх за попереднім місцем проживання. Рішенням суду від 21.02.2024, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.06.2024, у справі №202/8608/22 у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено, визначено місце проживання дітей з батьком. Ці факти заявниця свідомо приховала від суду.

У судове засідання заявниця не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи в порядку позовного (загального або спрощеного), наказного та окремого провадження.

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правовим аналізом вказаної норми, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Частина 2 статті 293 ЦПК України вказує які саме справи про встановлення факту розглядає суд.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Встановлення судом певного факту в порядку непозовного провадження можливо лише тоді, коли це не призведе до виникнення спору про право, тобто коли цей факт не торкнеться прав інших осіб.

Як встановлено у ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Так, судом установлено, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.02.2024 у справі №202/8608/22, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.06.2024, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання малолітніх дітей та зобов`язання повернення їх за попереднім місцем проживання з матір`ю, відмовлено; зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком-задоволено; визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_2 .

Відповідно достатті 124 Конституції Українисудові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Звертаючись до суду з цією заявою, ОСОБА_1 не повідомила суд про наявність рішення суду у справі №202/8608/22, яке набрало законної сили та яким визначено місце проживання дітей з батьком ОСОБА_2 , що не відповідає принципу добросовісності.

Зі змісту заявлених вимог ОСОБА_1 вбачається, що фактично нею заявлено вимогу легалізацію рішення суду російської федерації та про зміну місця проживання дітей, яке визначено рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції. Зазначені вимоги не можуть бути розглянуті у порядку окремого провадження, оскільки між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 наявний спір про право.

Таким чином, суд приходить до висновку про залишення заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 294,315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: територіальний підрозділ відділу «Центр надання адміністративних послуг» Піщанської сільської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Ухвала суду складена і підписана 21 червня 2024 року .

Суддя Оладенко О.С.