Номер провадження: 22-ц/813/4453/24
Справа № 420/4737/21
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 420/4737/21

Номер провадження: 22-ц/813/4453/24

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Держава Україна, в особі Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - начальник другого процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідування та слідчих регіональної прокуратури Одеської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Одеської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - начальник другого процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідування та слідчих регіональної прокуратури Одеської області, про визнання дій незаконними, стягнення неотриманого грошового забезпечення та моральної шкоди, за апеляційною скаргою адвоката Кресюна Василя Андрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Науменка А.В. о 14 годині 50 хвилині 23 січня 2024 року, повний текст рішення складений 02 лютого 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у подальшому позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури при винесені Постанови про відмову у відшкодуванні шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, від 10.01.2020 р. та скасувати Постанову Одеської обласної прокуратури про відмову у відшкодуванні шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, від 10.01.2020 р., як незаконну; 2) стягнути з Держави Україна, в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, шляхом списання з Державного бюджету України коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 не отримане ним грошове забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р. у сумі - 87 284,25 грн., у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності; 3) стягнути з Держави Україна, в особі Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, шляхом списання з Державного бюджету України коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 , моральної шкоди у сумі - 30 000,00 грн., у зв`язку із відмовою у проведенні розрахунку не отриманого грошового забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р. у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, він має право на відшкодування шкоди, зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону, на відшкодування заробітку, який він втратив внаслідок звільнення з посади.

Позивач вказує, що з метою отримання гарантованого законом відшкодування в порядку ст. ст. 6, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» він звернувся до прокуратури Одеської області із відповідною заявою. Однак позитивної відповіді не отримав, оскільки постановою від 10.01.2020 року позивачу було відмовлено у відшкодуванні шкоди з тих підстав, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2017 року у справі №815/751/17 на користь позивача вже стягнуто середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 р. по 07.05.2010 р..

Позивач із постановою про відмову у відшкодуванні йому шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури від 10.01.2020 року не погоджується, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про скасування цієї постанови, а також стягнення з Державного бюджету України грошового забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р. у сумі - 87 284,25 грн. у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, позивач обґрунтовує, зокрема тим, що постановою прокуратури Одеської області від 26.12.2016 року закрито кримінальне провадження №0000264 стосовно нього у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2017 року у справі №815/751/17 ОСОБА_1 поновлено на посаді та стягнуто на його користь середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 р. по 07.05.2010 р..

Враховуючи стягнуте середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 р. по 07.05.2010 р. судовим рішенням у справі №815/751/17, позивач завив до відшкодування на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» неотримане грошове забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р..

З відмовою відповідача відшкодувати неотримане грошове забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р. позивач пов`язує спричинення йому моральної шкоди, відшкодування якої він оцінює у розмірі - 30 000, 00 грн. (Т. 1, а. с. 1 - 5).

20.07.2022 року від позивача до суду надійшов уточнений позов який було прийнято до розгляду (Т. 2, а. с. 146 - 159).

Позиція сторін в суді першої інстанції

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області у відзиві на позовну заяву просить в її задоволенні відмовити. Посилається на помилкове ототожнення позивачем Державної казначейської служби України з державою, Державним бюджетом України та особою, яка заподіяла шкоду. Також представник відповідача акцентує увагу на відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб Одеської обласної прокуратури та моральною шкодою. Жодних постанов про відсторонення позивача від посади під час проведення досудового розслідування не виносилось (Т. 1, а. с. 103 - 109).

Одеська обласна прокуратура у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивачем не доведено завдання йому шкоди у заявленому ним розмірі. Крім того, зазначає, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2017 року у справі №815/751/17 на користь позивача вже стягнуто середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 р. по 07.05.2010 р..

Представник прокуратури зазначає, що оскільки позивача від займаної посади не відсторонювали та кримінальне покарання останній не відбував, питання щодо стягнення на користь ОСОБА_1 заробітку за час вимушеного прогулу вирішено у справі №815/751/17, тому підстав для стягнення грошового забезпечення за період з 08.05.2010 року по 26.12.2016 рік, відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» немає.

Незгода позивача з прийнятою постановою не свідчить про спричинення моральної шкоди. позивачем не доведено всіх складових елементів для відшкодування моральної шкоди.

Вказує, що суб`єктом відповідальності в даній категорії справ є Держава, тому Одеська обласна прокуратура та органи казначейської служби України у даному випадку не є юридичними особами, які особисто відповідають за зобов`язаннями держави Україна (Т. 2, а. с. 172 - 179).

Короткий зміст рішення суду, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2024 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду мотивоване тим, що позивач від займаної посади не відсторонювався жодним процесуальним рішенням та кримінальне покарання не відбував. Питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішено у справі № 815/751/17, через що підстав для стягнення грошового забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р., відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» немає.

Позивачем не доведено, що у вказаний ним період часу він не мав можливості бути працевлаштованим та втратив заробіток чи інші доходи унаслідок дій органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння моральної шкоди діями відповідача (Т. 3, а. с. 167 - 174).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Кресюн В.А., діючий від імені ОСОБА_1 , просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2024 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) помилковими є висновки суду про те, що позивач від займаної посади не відсторонювався, кримінальне покарання не відбував, питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішено у справі № 815/751/17, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення грошового забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р.; 2) судом першої інстанції не було взято до уваги усі наявні в матеріалах справи докази та надані позивачем пояснення; 3) судом першої інстанції не було взято до уваги положення Конституції України, приписи Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (Т. 3, а. с. 182 - 185).

Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області у відзиві на апеляційну скаргу просить в її задоволенні відмовити. Доводи відзиву на апеляційну скаргу збігаються з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву (Т. 3, а. с. 216 - 221).

Одеська обласна прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу просить в її задоволенні відмовити.

Вказує на те, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Позивач в рамках кримінальної справи та кримінального провадження від роботи не відсторонювався та кримінальне покарання не відбував. Його звільнення з роботи мало місце унаслідок застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення, оцінку чому надано у справі №815/751/17. Тому підстави для стягнення на його користь неотриманого грошового забезпечення на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відсутні, та не спростовано в апеляційній скарзі.

Посилання апелянта лише на постанову про закриття кримінального провадження від 26.12.2016 року у даному випадку не спростовує мотивовані висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення грошового забезпечення на користь позивача (Т. 4, а. с. 3 - 10).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.02.2024 року апеляційну скаргу було залишено без руху (Т. 3, а. с. 194 - 194 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.02.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Кресюна Василя Андрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2024 року (Т. 3, а. с. 204 - 204 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2024 року справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 210).

06.03.2024 року від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 3, а. с. 214 - 221)

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.03.2024 року задоволено клопотання адвоката Кресюна В.А., діючого від імені ОСОБА_1 , про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т. 3, а. с. 229 - 229 зворотна сторона).

20.05.2024 року від Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 4, а. с. 3 - 10).

Адвокат Кресюн В.А., діючий від імені ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Одеської обласної прокуратури - Елісашвілі О.М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Кресюна В.А., діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого відділу карного розшуку Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області (наказ про призначення № 599 о/с від 16.12.2006.

12.02.2009 Котовським міжрайонним прокурором відносно позивача, як оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУ МВС України в Одеській області, порушено три кримінальні справи, які були об`єднані у провадження № 1, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396, ч. З ст. 364 КК України.

Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2013 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 396 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах влади та правоохоронних органах строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України позивача звільнено від відбуття покарання терміном на 1 рік.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.05.2014 вирок Котовського міськрайсуду Одеської області від 20.05.2013 у відношенні позивача скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду, у іншому складі суду.

Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2014 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 396 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах влади та правоохоронних органах строком на 2 роки. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України останнього звільнено від відбування покарання за ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 396 КК України, у зв`язку зі впливом строку давності, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.03.2015 зазначений вирок скасовано, справу направлено Котовському міжрайонному прокурору Одеської області для проведення додаткового слідства.

На підставі вказаної ухвали апеляційного суду Одеської області внесено відомості в ЄРДР за № 0000264 від 07.05.2015 за ч. 2 ст. 364 КК України.

За результатами досудового розслідування прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури Одеської області 26.12.2016 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000264 за ч. 2 ст. 364 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях оперуповноваженого Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення (Т. 1, а. с. 8 - 10).

Наказом ГУМВС України в Одеській області № 388 від 17.04.2009 про покарання працівників Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області від 17.04.2009 року за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, а також грубе порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460 - IV, ст. 99 КПК України, Кодексу честі працівників ОВС, що виразилось у фальсифікації пояснень від імені гр. ОСОБА_2 , незаконному винесені постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом пограбування означеного громадянина, не повідомленні останнього про результати розгляду його заяви, оперуповноваженого СКР Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 , з урахуванням факту порушення відносно нього Котовською міжрайонною прокуратурою Одеської області кримінальної справи № 11 за ст. 364 ч. 3 КК України, було звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби.

Зазначений наказ реалізований наказом ГУ МВС України в Одеській області № 179 о/с від 06.05.2009 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління МВС України в Одеській області.

Визнано протиправними та скасовано накази Головного управління МВС України в Одеській області №388 від 17.04.2009 року «Про покарання працівників Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області», в частині що стосується ОСОБА_1 та наказ Головного управління МВС України в Одеській області №179о/с від 06.05.2009 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 .

Поновлена ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ (з обслуговуванням м. Котовськ та Котовського району) ГУ МВС України в Одеській області з 07.05.2009 року.

Стягнуто з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 року по 07.05.2010 року.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 травня 2009 року по 07 травня 2010 року в розмірі - 18 653,36 грн. не змінюючи суть прийнятого судом рішення.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області задоволено частково. Змінено мотивувальну частину додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року з підстав, зазначених в мотивувальній частині постанови апеляційного суду та викладено резолютивну частину додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року в наступній редакції: «Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 травня 2009 року по 07 травня 2010 року в розмірі 13131,72 грн».

При цьому, у постанові Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2017 року суд погодився з позицією представника про те, що підстави для звільнення позивача зі служби в ОВС співпадали з підставами притягнення його до кримінальної відповідальності в рамках кримінального провадження №0000264 висновок за якими був наданий компетентним органом - Прокуратурою Одеської області у постанові від 26.12.2016 року про закриття цього кримінального провадження за реабілітуючою обставиною.

Повідомленням від 29 листопада 2019 року №15/2-3212-15 прокуратура Одеської області роз`яснила ОСОБА_1 , що у зв`язку із закриттям кримінального провадження №0000264, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», він має право протягом шести місяців звернутись з вимогою про відшкодування втраченого заробітку, сум за надання юридичної допомоги, моральної шкоди, ін. (Т. 1, а. с. 11).

Листом прокуратури Одеської області від 29 листопада 2019 року №15/2-3302-18 ОСОБА_1 повідомлено, що його заяву про відшкодування шкоди діями органів досудового розслідування зареєстровано у прокуратурі Одеської області 13 листопада 2019 року за №16947-19, а також роз`яснено, що відповідно до повідомлення від 29 листопада 2019 року №15/2-3212-15 він має право протягом шести місяців звернутись до прокуратури області із заявою про відшкодування шкоди (Т. 1, а. с. 12).

Заяву позивача щодо визначення розміру шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, зареєстровано у прокуратурі Одеської області 11 грудня 2019 року за № 23544-19 (а. с. 13).

Постановою прокуратури Одеської області від 10 січня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про відшкодування грошового забезпечення, відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виражене у вигляді не отримання грошового забезпечення з 08.07.2010 по 26.12.2016, у зв`язку з незаконним звільненням з органів внутрішніх справ (а. с. 14 - 15).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, прийняття аргументів викладених у відзивах на апеляційну скаргу

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Як встановлено матеріалами справи, та сторонами не заперечується, 12.02.2009 Котовським міжрайонним прокурором відносно позивача, як оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУ МВС України в Одеській області, порушено три кримінальні справи, які об`єднані у провадження № 1, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396, ч. З ст. 364 КК України.

26.12.2016 р. прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури Одеської області Чередник Р. виніс Постанову про закриття кримінального провадження № 0000264 за ч. 2 ст. 364 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях оперуповноваженого Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

11.11.2019 р. за № 137/7 в інтересах ОСОБА_1 на адресу прокурора Одеської області була направлена Заява в порядку ч. 2 ст. 2, ч.1 ст. 3, ст. 4, ст. 6 та ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Постановою прокуратури Одеської області від 10.01.2020 р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування грошового забезпечення, відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виражене у вигляді не отримання грошового забезпечення з 08.07.2010 р. по 26.12.2016 р., у зв`язку з його незаконним звільненням з органів внутрішніх справ, відмовлено. Вказана постанова мотивована тим, що постановою Одеського окружного адмінсуду від 27.10.2017 р. у справі № 815/751/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази Головного управління МВС України в Одеській області № 388 від 17.04.2009 р. «Про покарання працівників Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області», в частині, що стосуються ОСОБА_1 та наказ Головного управління МВС України в Одеській області №179 о/с від 06.05.2009 р. в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Котвоського МВ ГУМВС України в Одеській області з 07.05.2009 р.. Крім того, вказаним рішенням суду стягнено з ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 р. по 07.05.2010 р.. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 р. у справі № 815/751/17 (додаткове рішення), викладено п. 4 резолютивної частини постанови суду від 27.10.2017 р. в новій редакції. Стягнуто з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 року по 07.05.2010 року в розмірі 18653,36 грн.. Як вбачається з вищевказаного рішення Одеського окружного адміністративного суду, підставою звільнення ОСОБА_1 стали результати службового розслідування, які співпали з підставами притягнення його до кримінальної відповідальності в рамках кримінального провадження № 0000264. Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню середньо місячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 р. по 07.05.2010 р. Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 12,14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» начальник відділу прокуратури області дійшов висновку про відмову у задоволення заяви (Т. 1, а. с. 14 - 15).

Вважаючи вказану постанову прокуратури незаконною, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у даній справі, посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, регламентований Законом України від 01.12.1994 № 266/94-ВР (у редакції від 01.03.2016 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою прокуратури Одеської області закрито кримінальне провадження №0000264 стосовно позивача, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

У відповідності з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 вказаного Закону, у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

За приписами статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду», пунктом 8 якого передбачено, що згідно з частиною першою статті 4 Закону розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій із заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач від займаної посади не відсторонювався жодним процесуальним рішенням та кримінальне покарання не відбував, вказане апелянтом не було спростовано.

Питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішено у справі № 815/751/17.

Постановою Одеського окружного адмінсуду від 27.10.2017 р. у справі № 815/751/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази Головного управління МВС України в Одеській області № 388 від 17.04.2009 р. «Про покарання працівників Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області», в частині, що стосуються ОСОБА_1 та наказ Головного управління МВС України в Одеській області №179 о/с від 06.05.2009 р. в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області з 07.05.2009 р. Крім того, вказаним рішенням суду стягнуто з ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 р. по 07.05.2010 р.. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 р. у справі № 815/751/17 (додаткове рішення), викладено п. 4 резолютивної частини постанови суду від 27.10.2017 р. в новій редакції. Стягнуто з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.05.2009 року по 07.05.2010 року в розмірі 18653,36 грн..

У вищевказаній справі судом було надано оцінку звільнення ОСОБА_1 з роботи, яке мало місце унаслідок застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення.

Крім того, вірними є висновки суду, що позивачем не доведено, що у вказаний ним період часу він не мав можливості бути працевлаштованим та втратив заробіток чи інші доходи унаслідок дій органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Враховуючи вищевказане та факт того, що позивач не відсторонювався від роботи в межах кримінального провадження та кримінальне покарання не відбував, був звільнений із займаної посади унаслідок застосування до нього дисциплінарного стягнення, оцінка якому була надана у справі №815/751/17, тому відсутні підстави для стягнення грошового забезпечення за період з 08.05.2010 р. по 26.12.2016 р., відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» права на відшкодування матеріальної шкоди у вигляд втраченого заробітку за рахунок коштів державного бюджету, не має.

Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативним наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, обґрунтовані тим, що позивач вважав постанову прокуратури про відмову в задоволенні заяви про відшкодування грошового забезпечення з 08.07.2010 року по 26.12.2016 року неправомірною, та у зв`язку з вказаним останній зазнав моральних страждань.

Оскільки, судом не було встановлено протиправність дій (бездіяльності) прокуратури Одеської області під час винесення оскаржуваної постанови про відмову у відшкодуванні грошового забезпечення, колегія суддів вважає, що доводи позивача про стягнення моральної шкоди є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Кресюна Василя Андрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України в Одеській області є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Кресюна Василя Андрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Кресюна Василя Андрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 червня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе