Провадження № 22-ц/812/1753/24 Суддя першої інстанції Кокорєв В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2024 року м. Миколаїв Справа № 489/1200/13-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Носікові І.М.,

за участю скаржника ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

представника державної виконавчої служби Тарасенка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2024 року, повний текст якої складено 18 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Кокорєва В.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за скаргою ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Паховомої Вікторії Андріївни,

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі старшого державного виконавця Інгульського ВДВС) Паховомої В.П.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2013 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14 травня 2013 року, було стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі частки з усіх видів його заробітку, (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Змінено розмір стягнутих аліментів зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі № 2-489-984/2013.

Інгульський ВДВС був належним чином повідомлений про існування вищезазначеного рішення суду, однак жодних дій, щодо закінчення виконавчого провадження не вчинив.

13 серпня 2024 року представнику заявника стало відомо про винесення старшим державним виконавцем Інгульського ВДВС наступних постанов:

-від 07 серпня 2024 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 , у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує один рік, у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 7 035.15 грн;

-від 07 серпня 2024 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 , у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує два роки, у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 23 810.65 грн;

-від 07 серпня 2024 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 , у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує три роки, у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 126 514.96 грн;

Зазначені постанови було винесено на підставі уже відкликаного виконавчого документу із значним порушенням строків виконавчого провадження.

Також на момент винесення вищезазначених постанов заборгованість зі сплати боржником аліментів була повністю погашена (не одноразово, а за рахунок систематичних відрахувань з грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди боржника), що підтверджується останнім розрахунком заборгованості по аліментам від 07 серпня 2024 року № 119539.

Крім того, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який має пільги, визначені законом. Старшим державним виконавцем визначено у постанові розмір боргу на 30 січня 2021 року 31 175.75 грн, проте розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (станом на 22 квітня 2024 року) в колонці 30 січня 2021 року не містить суми заборгованості в розмірі 35 175.75 грн. Тому відповідно і вимога щодо сплати 20% від суми заборгованості у розмірі 7 035.15 грн є незаконною та підлягає скасуванню.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд поновити пропущений строк на подання скарги. Визнати неправомірними та скасувати:

- постанову про накладення штрафу від 07 серпня 2024 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/489/984 від 21 травня 2013 року, що видав Ленінський районний суд м. Миколаєва про стягнення з боржника у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує один рік, штрафу у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 7 035.15 грн;

- постанову про накладення штрафу від 07 серпня 2024 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/489/984 від 21 травня 2013 року, що видав Ленінський районний суд м. Миколаєва про стягнення з боржника у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує два роки, штрафу у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 23 810.65 грн.;

- постанову про накладення штрафу від 07 серпня 2024 року про накладення штрафу від 07 серпня 2024 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/489/984 від 21 травня 2013 року, що видав Ленінський районний суд м. Миколаєва про стягнення з боржника у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує три роки, штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 126 514.96 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2024 року скаргу задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк для подання скарги на рішення старшого державного виконавця Інгульського ВДВС Пахомової В.А. у виконавчому провадженні № 42076412.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про накладення штрафу від 07 серпня 2024 року державного виконавця Інгульського ВДВС Пахомової В.А., винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/489/984 від 21 травня 2013 року, що видав Ленінський районний суд м. Миколаєва стягнення з боржника у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 7 035.15 грн.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про накладення штрафу від 07 серпня 2024 року державного виконавця Інгульського ВДВС Пахомової В.А., винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/489/984 від 21 травня 2013 року, що видав Ленінський районний суд м. Миколаєва стягнення з боржника у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 23 810.65 грн.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про накладення штрафу від 07 серпня 2024 року державного виконавця Інгульського ВДВС Пахомової В.А., винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/489/984 від 21 травня 2013 року, що видав Ленінський районний суд м. Миколаєва стягнення з боржника у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 126 514.96 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що матеріалами справи підтверджується посилання представника заявника на те, що на виконанні в цьому ж відділі Державної виконавчої служби перебуває інший виконавчий лист за яким з 2022 року проводиться відрахування із доходів боржника, які він отримує у ВЧ НОМЕР_1 . Таким чином, виконавцем не вжито належних заходів для встановлення місця роботи (служби) боржника, що призвело до утворення заборгованості.

Враховуючи те, що заявник є військовослужбовцем, в Україні продовжує діяти військовий стан, тобто особливий період, тому йому не нараховуються штрафні санкції, в т.ч. за несплату аліментів, тобто за зобов`язаннями перед фізичними особами відповідно до приписів пункту 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, суд зазначав, що штрафні санкції застосовуються як інструмент сприяння своєчасній сплаті боржником аліментів, тому повинні бути застосовані після виникнення передбачених законом підстав. Винесення державним виконавцем в один день трьох постанов про накладення штрафних санкцій не забезпечує мети накладення таких санкцій.

Заявник просив поновити строк для оскарження постанов, оскільки він дізнався про їх існування лише 13 серпня 2024 року. Доказів того, що оскаржувані постанови були вручені боржнику раніше представник виконавчої служби не надав, тому суд вважає поважними пропуск строку оскарження постанов.

Не погодившись з ухвалою суду, Інгульський ВДВС подав апеляційну скаргу, де посилаючись на безпідставність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просив її скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку з тим, що судом відкликано виконавчий документ який він видав, державним виконавець підрахував загальну суму заборгованості, яка становила 249 337.85 грн. Таким чином, стягувач не отримав коштів на утримання дитини, що не давало підстав державному виконавцю для закінчення виконавчого провадження на строк до стягнення повної суми заборгованості з боржника ОСОБА_1 ..

Таким чином, державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження після стягнення повної суми заборгованості, 08 серпня 2024 року згідно пункту 10 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, при розгляді справи в суді першої інстанції скаржник наполягав на тому, що закриття виконавчого провадження через майже вісім місяців доводить факт бездіяльності державного виконавця, з чим погодився й суд.

Не зважаючи на вимоги закону ОСОБА_1 не повідомив державного виконавця щодо проходження ним військової служби у військовій частині № НОМЕР_1 , що встановлювалося державним виконавцем шляхом направлення запиту до

ІНФОРМАЦІЯ_1 звертав увагу при розгляді справи на факт того, що адреса військової частини і досі невідома державному виконавцю, і всі запити, вимоги, які направлялися до військової частини № НОМЕР_1 здійснювалися державним виконавцем через Міністерство оборони України, що з вини боржника призводило до витрачання набагато більшого часу на отримання необхідної інформації яку міг би надати боржник через свого представника.

Державний виконавець не вимагає публічного розголошування адреси військової частини.

Відсутність такої інформації призводить до невчасного отримання інформації, яка необхідна для щомісячного складання розрахунку заборгованості.

Судом першої інстанції було встановлено та не заперечувалося скаржником факт того, що заборгованість по сплаті аліментів становила 249 337.85 грн, та була наявна у ОСОБА_1 . Вказана сума заборгованості перевищувала суму відповідних платежів за один рік, два роки та три роки, що відповідно зобов`язувало державного виконавця, керуючись положеннями частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», винести постанови про накладення штрафів.

Таким чином державний виконавець діяв в межах своїх повноважень відповідно до закону та був зобов`язаний винести постанови про накладення на боржника штрафів у розмірі 20, 30, 50 процентів від суми заборгованості, а також винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Суд першої інстанції скасував постанови про накладення штрафу вказавши на їх неправомірність, однак не зазначив в чому саме полягає неправомірність постанов та які саме норми закону було порушено державним виконавцем при їх винесенні, також це не зазначалося судом у судовому засіданні.

Ленінським районним судом м. Миколаєва було невірно досліджено надані докази та обставини справи, що призвело до хибних висновків та винесення необґрунтованого рішення, натомість обставини які дійсно мають значення для справи та підлягали встановленню судом не досліджувалися. В результаті чого не було встановлено які норми закону було порушено державним виконавцем та безпідставно було скасовано постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 штрафів на користь стягувача, що є підставою для скасування ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 жовтня 2024 року.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У своєму відзиві ОСОБА_1 зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу законною, справедливою та такою, що винесена судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі наявних у справі доказів та пояснень сторін.

Апеляційна скарга Інгульського ВДВС є безпідставною, а її доводи такими, що не заслуговують на увагу.

Твердження скаржника щодо дії вимог пункту 10.2 ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» не виправдовують не виконання останнім рішення суду, яке набрало законної сили, а також бездіяльність державного виконавця, а саме, відсутність контролю (протягом року) за стягненням аліментів з ВЧ НОМЕР_1 , де проходить військову службу боржник, що спричинило виникнення заборгованості з аліментів понад три роки.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2013 року у справі № 2-489-984/2013 з урахуванням ухвали цього суду від 14 травня 2013 року про виправлення описки, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

14 лютого 2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 42076412 на підставі виконавчого листа № 2/489/984 від 21 травня 2013 року.

20 червня 2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 59377880 на підставі виконавчого листа 2/489/657/19 від 11 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на дитину в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

07 травня 2021 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Хомко Є.О. винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

07 травня 2021 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Хомко Є.О. винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

07 травня 2021 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Хомко Є.О. винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

07 травня 2021 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Хомко Є.О. винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

07 травня 2021 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Хомко Є.О. винесена постанова про арешт коштів боржника.

07 травня 2021 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС винесена постанова про арешт майна боржника.

11 серпня 2022 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Хомко Є.О. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

07 червня 2023 року від боржника надійшла заява з випискою з банківської установи яка підтверджує, що на рахунок НОМЕР_2 зараховується заробітна плата.

08 червня 2023 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Степанець-Лосєвою М.С. виконавцем винесена постанова про зняття арешту з коштів, а рахунку НОМЕР_2 .

13 червня 2023 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Степанець-Лосєвою М.С., винесена постанова про об`єднання виконавчих проваджень № 42076412, № 59377880 у зведене виконавче провадження № 72013488.

19 червня 2023 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Степанець-Лосєвою М.С. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

29 серпня 2023 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Динник А.О. винесена постанова про прийняття виконавчого провадження.

29 серпня 2023 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС Динник А.О. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

08 листопада 2023 року державним виконавцем Інгульського ВДВС Пахомовою В.А. винесена постанова про прийняття виконавчого провадження.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 24 січня 2024 року № 13807 заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 липня 2022 року складає 70 993.70 грн, заборгованість станом на 01 січня 2024 року складає 29 158.50 грн.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 29 червня 2022 року.

Відповідно до зведеного звіту про здійснення відрахувань та виплати за 2022-2023 роки військової частини НОМЕР_1 щодо ОСОБА_1 заборгованість станом на 01 серпня 2022 року 148 990.80 грн, заборгованість станом на 01 липня 2023 - 0,00 грн.

Згідно зведеного звіту про відрахування за 2023 рік ОСОБА_1 заборгованість станом на 01 червня 2023 року становить 272 998.76 грн.

Заявою від 19 лютого 2024 року адресованою начальнику Інгульського ВДВС адвокат Корчевський О.І. просив відкликати виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва та закінчити виконавче провадження.

Постановою від 07 серпня 2024 року старшим державним виконавцем у зв`язку з заборгованістю зі сплати аліментів на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь стягувача у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 7 035,15 грн.

Постановою від 07 серпня 2024 року старшим державним виконавцем у зв`язку з заборгованістю зі сплати аліментів на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь стягувача у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 23 810.63 грн.

Постановою від 07 серпня 2024 року старшим державним виконавцем у зв`язку з заборгованістю зі сплати аліментів на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 126 514.96 грн.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції повною мірою не відповідає.

Частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею першою Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У справі, яка є предметом перегляду, оскаржуються три постанови старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Паховомої В.А. про накладення штрафів на ОСОБА_1 у розмірі с 7 035,15 грн, 23 810.63 грн та 126 514.96 грн у зв`язку з несплатою боржником аліментів у виконавчому провадження № 42076412.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами 1, 2 та 4 статті 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У статті 195 СК України врегульовано порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), та вказано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

За приписами частин 2 та 3 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон), яким доповнено статтю 71 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» частиною такого змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому, постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Також Законом № 2475-VIII частину 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» викладено у такій редакції: «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 14 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Отже, заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що зумовила застосування до скаржника штрафів, утворилася як до набрання чинності частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», так і після дії цієї норми.

З аналізу зазначених норм права можна дійти висновку, що дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано подальше визначення розміру штрафу.

Подібна за своїм змістом правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012 та у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 569/17794/22, на яку також посилається й скаржник.

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом 10 січня 2024 року становила 29 158.50 грн (а.с. 68), станом на 31 серпня 2024 року заборгованість відсутня, а станом на липень-серпень 2024 року існує переплата по сплаті аліментів (а.с. 92-93).

Отже на час винесення постанов про накладення штрафів від 07 серпня 2024 року заборгованість по аліментам була відсутня, що виключає накладення штрафу на боржника відповідно до частини 14 статті 71 Закону № 1404-VIII. За такого оскаржувані боржником постанови державного виконавця від 07 серпня 2024 року про накладення штрафу у зв`язку із заборгованістю по аліментам є неправомірними та правильно скасовані судом першої інстанції.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв в межах Закону № 1404-VIII є неприйнятними.

Між тим доводи заявника про відсутність заборгованості по аліментам на час винесення оскаржуваних постанов суд першої інстанції не мотивував в оскаржуваній ухвалі, проте дійшов правильного висновку про неправомірність оскаржуваних рішень державного виконавця та як наслідок скасування постанов про накладення штрафу від 07 серпня 2024 року.

Крім того колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин положень пункту 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються з огляду на таке.

Поняття та різновиди штрафів, звільнення від яких передбачені нормами ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та частиною 14 статті 71 нормами Закону № 1404-VIII, мають різну правову природу, оскільки у першому випадку штраф є різновидом неустойки - грошової суми або іншого майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У той час як суми штрафів за невиконання судових рішень про стягнення аліментів, передбачені частиною 14 статті 71 Закону № 1404-VIII, перераховуються на користь стягувача аліментів.

Вказане свідчить про те, що правова природа, характер, цільове призначення та стягувач штрафу у розумінні пункту 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та штрафу, передбаченого частиною 14 статті 71 Закону № 1404-VIII, - відмінні, оскільки постанова виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів є рішенням виконавця щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів, як це передбачено частиною 1 статті 74 Закону № 1404-VIII.

Суд першої інстанції, роблячи зазначений висновок щодо застосування пункту 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосував правові висновки, викладені у постанові Волинського апеляційного суду від 31 березня 2020 року у справі № 154/3106/19, не звернувши уваги на те, що відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Таким чином висновки апеляційного суду безпідставно враховані судом першої інстанції до спірних правовідносин у цій справі.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно задовольнивши скаргу боржника, в порушення норм матеріального та процесуального права помилився щодо підстав задоволення скаргу учасника виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповнення або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина 4 статті 376 ЦПК України).

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в мотивувальній частині.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, проте ці обставини не впливають на зміну судових витрат, то їх розподіл не здійснюється.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині оскаржувану ухвалу першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.