Справа № 134/1986/23
Провадження № 22-ц/801/1420/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Л. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 рокуСправа № 134/1986/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтко Ю.Б., Матківської М.В.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 134/1986/23 за позовом ОСОБА_1 до Крижопільської селищної ради, КСП «Нива» с. Шарапанівка, Тульчинської районної військової адміністрації про визнання права на земельну частку (пай),

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кугутюка Олександра Васильовича на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2024року, ухвалене у складі судді Швець Л. В., -

встановив:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Крижопільської селищної ради, КСП «Нива» с. Шарапанівка, Тульчинської районної військової адміністрації про визнання права на земельну частку (пай), в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай), як члену колишнього КСП «Нива» с. Шарапанівка у розмірі 3,46 умовних кадастрових гектарах.

Позовні вимоги мотивував тим, що в період з 1982 року по 1997 рік позивач був членом колгоспу ім. Калініна, в подальшому перейменований в КСП «Нива» с. Шарапанівка Тульчинського (колишнього Крижопільського) району Вінницької області. Від знайомих дізнався, про те, що як член КСП мав право на отримання права на земельну частку (пай). За час перебування членом сільськогосподарського підприємства ОСОБА_1 помилково не був включений в списки громадян, які мають право на земельну частку (пай), які додаються до Державного акту на право колективної власності на землю. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Нива» с. Шарапанівка, виданий 04.09.1994 року, тобто на час перебування позивача у членах КСП. Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. В поза судовому порядку відновити порушене право не можливо. Тому позивач змушений звернутися до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2024року позов ОСОБА_1 до Крижопільської селищної ради, КСП «Нива» с. Шарапанівка, Тульчинської районної військової адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кугутюк Олександр Васильович просить скасувати рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2024року та ухвалите нове рішення, яким просив позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі .

В апеляційній скарзі зазначив, що оскаржуване рішення суду прийнято із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Оскільки, визнання права на земельну частку (пай) охоплює в своєму розумінні всі дії від формування списків до кінцевого пункту даної стадії виготовлення та видачу Сертифіката.

Також вимога про включення в списки не могла бути заявлена, оскільки правонаступник КСП «Нива» ТОВ «Шарапанівка» ліквідовано. Тому визнання права на земельну частку (пай) за ОСОБА_1 , за обставин даної справи є належним способом захисту порушеного права.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Учасники справи в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися і не повідомили суд про поважність причин неявки.

25 червня 2024 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_2 про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

По справі встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Нива» села Шарапанівка виданий 04 вересня 1994 року, серія ВН, що підтверджується листом відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Разом з тим зазначено, що ОСОБА_1 не зазначений в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с. 9-10).

Розмір земельної частки (паю) членів колишнього КСП «Нива» становить 3,46 умовних кадастрових гектарів. Вартість земельної частки (паю) на час розпаювання земель становила 12,128 грн, дана інформація підтверджується листом № 472/14-24 від 10.04.2024 року відділу № 6 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Відповідно до листа Архівного відділу Тульчинської районної військової адміністрації № 01-28/36 від 21.09.2023 року відомості про включення в списки громадян, які мають право на отримання права на земельну частку (пай) ОСОБА_1 , відсутні (а.с. 7).

Відповідно до листа ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в Проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Шарапанівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області громадянин ОСОБА_1 не значиться в списках громадян-членів КСП «Нива», що мають право на земельну частку (пай) (а.с. 8).

Отже, з наведеного вбачається, що ОСОБА_1 сертифікат на земельну частку (пай) не отримував, а доказів на підтвердження включення його до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додається до державного акта, суду надано не було.

Згідно архівної довідки № 67/01-15 від 17.02.2017 року, яка видана Крижопільським районним трудовим архівом, у документах колгоспу ім. Калініна с. Шарапанівка Крижопільського району, у книгах нарахування заробітної плати членам колгоспу значиться ОСОБА_1 , його трудовий стаж становить: 1982 рік роботи 57 відпрацьованих трудоднів, 1983 рік роботи 61 відпрацьованих трудоднів, 1984 рік роботи 60 відпрацьованих трудоднів, 1985-1986 рік роботи 0 відпрацьованих трудоднів, 1987 рік роботи 27 відпрацьованих трудоднів, 1988 рік роботи 0 відпрацьованих трудоднів, 1989 рік роботи 5 відпрацьованих трудоднів, 1990 рік роботи 82 відпрацьованих трудоднів, 1991 рік роботи 272 відпрацьованих трудоднів, 1992 рік роботи 289 відпрацьованих трудоднів, 1993 рік роботи 297 відпрацьованих трудоднів, 1994 рік роботи 275 відпрацьованих трудоднів, 1995 рік роботи 212 відпрацьованих трудоднів, 1996 рік роботи 15 відпрацьованих трудоднів, 1997 рік роботи 0 відпрацьованих трудоднів.

Відповідно до інформації, яка міститься в архівному витязі за № 01-28/3 від 16.01.2024 року Архівного відділу Тульчинської районної військової адміністрації Вінницької області протоколом № 1 загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Калініна від 02 лютого 1991 року пунктом № 4 Затверджено списки членів колгоспу, які подали заяви про вступ в члени колгоспу, в яких значиться гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді № 01-41/1400 від 15.04.2024 року на ухвалу суду від 02.04.2024 року, Тульчинська районна військова адміністрація Вінницької області повідомила, що в документах КСП «Нива» с. Шарапанівка за 1992-1998 роки відомості про виключення із членів КСП «Нива» ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до листа № 09/01-14 від Крижопільського трудового архіву до 1954 року у с. Шарапанівка діяло два колгоспи: ім. Петровського та ім. Воровського. У 1954 році на підставі рішення загальних зборів колгоспників (протокол № 3 від 16 лютого 1954 року) колгоспи об`єдналися в один, який дістав назву колгосп ім. Калініна с. Шарапанівка. У листопаді 1992 року на загальних зборах колгоспників ім. Калініна реорганізовано у Шарапанівське колективне сільськогосподарське підприємство «Нива» (протокол № 2 від 27 листопада 1992 року). Протоколом № 1 загальних зборів від 18 лютого 2000 року вирішено реорганізувати КСП «Нива» у ТОВ «Шарапанівка». Ухвалою Господарського суду Вінницької області (справа № 25/10-57 від 08.02.2007 року) ТОВ «Шарапанівка» ліквідовано.

Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1 , виданого 22 травня 2001 року за підписом голови Шарапанівської сільської ради Олійник О.І., ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» с. Шарапанівка Крижопільського району Вінницької області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затверджений зборами співвласників 17 травня 2001 року.

На момент розпаювання позивач працював у даному господарстві, набув право на майновий пай члена колективного господарства, тому відповідно набув права власності на земельну частку (пай)

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Порядок паювання земель) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

У частині дев`ятій статті 5 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 22 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час ухвалення рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивач мав право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду або невитребуваних паїв КСП «Нива» (яке реорганізовано у ТОВ «Шарапанівка»), що знаходилися на території Крижопільської територіальної громади Вінницької області, однак право позивача не підлягає захисту в судовому порядку, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі протоколу № 1 загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Калініна від 02 лютого 1991 року ОСОБА_1 був включений в члени колгоспу ім. Калініна, яке в подальшому було реорганізовано КСП «Нива». Згідно архівної довідки Крижопільського районного трудового архіву трудовий стаж ОСОБА_1 в колгоспі ім. Калініна с. Шарапанівка Крижопільського району (який реорганізовано в КСП «Нива» с. Шарапанівка) закінчується 1996 року. Тобто на день видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Нива» с. Шарапанівка 04.09.1994 року ОСОБА_1 був його членом. Доказів про те, що ОСОБА_1 був виключений з членів КСП «Нива» в судовому засіданні судом не встановлено, відповідачем на даний факт доказів не надано.

Доказів на підтвердження включення позивача ОСОБА_1 до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додається до державного акту, заявником суду не надано.

Дії щодо не включення його до таких списків позивач не оскаржував, сертифікат про право на земельну частку (пай) не отримував.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом, має передувати вирішення питання про не включення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляв.

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленій в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц, зверненню до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) має передувати вирішення питання про не включення позивача до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку (пай)

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 року у справі № 140/1113/17-ц.

Отже правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) відсутні, оскільки позивача не було включено до списку осіб членів КСП «Нива», що долучався до державного акту на право колективної власності на землі, який був виданий 04 вересня 1994 року, і позивач не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай), що підтверджується матеріалами справи, а саме відповідями з Головного управляння Держгеокадастру, архівного відділу Тульчинської районної державної адміністрації, ДП «Вінницький наукова-дослідний та проектний інститут землеустрою».

На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки позивачем вибраний не правильний спосіб захисту свого права. Так, позивачу при поданні позову крім зазначеної ним вимоги про визнання права на земельну частку (пай), необхідно було зазначити і вимогу про визнання права бути включеним до списку доданого до державного акту на право колективної власності на землю серії ВН, який виданий 04.09.1994 року КСП «Нива» с. Шарапанівка як особи, яка мала право бути включеною до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Однак позивач таких вимог не заявляв.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для позивача, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кугутюка Олександра Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2024року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська