Провадження № 2/357/4650/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,

за участю:

представник позивача адвокат Рашкова В.В.;

представник відповідача - адвокат Погребняк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Цуранову А.Ю.

10.10.2024 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні 11.11.2024. Вказаною ухвалою, відповідно до ст. 178 ЦПК України, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Направлена на адресу відповідача копія ухвали про відкриття провадження разом з позовом та додатками, а також повістка про виклик до суду повернулись неврученими.

28.11.2024 на адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Погребняка В.О., про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання. Цього ж дня адвокат ознайомився з матеріалами справи, про що міститься розписка на арк. 28.

24.12.2024 в судовому засіданні представник відповідача - адвокат Погребняк В.О., подав зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, в прохальній частині якого, зокрема просить визнати причину пропуску строку для подання зустрічної заяви поважною та продовжити (поновити) процесуальний строк, встановлений ухвалою судді від 10.10.2024, для подання зустрічної заяви, в обґрунтування якого вказано про надмірний формалізм у застосуванні норм цивільного процесуального законодавства України.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що розгляд обох позовів буде доцільним та вирішить права дитини. Щодо строків, то ОСОБА_2 змінив місце проживання, не отримував позов про розірвання шлюбу та звернувся за правовою допомогою, тому існують об`єктивні підстави для продовження процесуального строку з метою уникнення формалізму.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти прийняття зустрічного позову з огляду на те, що предмети позовів є різними, відзив на первісний позов не подавався, а розірвання шлюбу проводиться у спрощеному провадженні. Вважає, що прийняття зустрічного позову ускладнить вирішення первісного позову, при цьому позивач має інвалідність ІІ групи. Вказано про порушення строку подання зустрічного позову, а також те, що дитині вже 14 років, тому вона сама обирає місце проживання.

При вирішенні питання прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду, суд виходить з наступного.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто реалізація конституційного права, зокрема на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку норм ЦПК України.

Право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 3 частини другої статті 49 ЦПК України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позову строк для подання відзиву.

За приписами ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Частиною 7 ст. 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 126 ЦПК України за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у разі подання зустрічного позову поза межами строку встановленого судом для подання відзиву, суд повертає заяву заявнику.

Отже право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

За приписами ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Суд виходить з того, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після відповідної процесуальної дії.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

Варто зазначити, що ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці щодо України неодноразово звертав увагу на норми, що стосуються процесуальних строків, але в аспекті порушення принципу правової визначеності у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейський суд з прав людини у справі у справі «Melnik v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Судом встановлено, що представник відповідача 28.11.2024 ознайомився з матеріалами справи, тому мав право на подачу зустрічного позову у строк встановлений для подачі відзиву, тобто до 13.12.2024, і лише 24.12.2024 в судовому засіданні представник відповідача подав до суду зустрічну позовну заяву.

Суд не вбачає поважних причин пропуску відповідачем строку для подачі до суду зустрічного позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання представника відповідача про продовження процесуального строку для подання зустрічного позову задоволенню не підлягає.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Як зазначено вище, з позовом про розірвання шлюбу позивач звернулась у серпні 2024 і провадження у справі відкрито в спрощеному порядку ухвалою судді від 10.10.2024, при цьому відсутні підстави вважати, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зважаючи на наведене, зустрічна позовна заява підлягає поверненню.

Слід роз`яснити заявнику право звернутися до суду з позовом, який підлягає розгляду судом в порядку загального позовного провадження.

Керуючись ст. 4, 13, 49, 127, 193, 194, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката Погребняка В.О. про продовження процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Оскільки в судовому засіданні оголошено (підписано) лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 25.12.2024.

Суддя А. Ю. Цуранов