Справа № 309/2387/24
Провадження № 2-о/309/187/24
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

08 травня 2024 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Кемінь В.Д., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа: виконавчий комітет Хустської міської ради про встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, відповідно до якого він самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилається на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який між ними розірвано за рішенням Хустського районного суду від 29.11.2018 року. 11.12.2017 року між ним та ОСОБА_4 укладено нотаріально завірений договір здійснення батьківських прав та визначення місця проживання неповнолітніх дітей. З того часу неповнолітні діти постійно проживають з ним, мати дітей проживає за кордоном та повністю усунулась від виховання та утримання дітей, не цікавиться їх життям, не слідкує за їх розвитком та вихованням. Зазначає, що встановлення даного юридичного факту необхідне для отримання соціальної допомоги на дітей.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.175 ЦПК України.

Цивільні справи розглядаються судом виключно в порядку, встановленому ЦПК України, яким в тому числі встановлено вимоги до форми та змісту заяви, з якою особа має право звернутись до суду.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до положень частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, однією з умов встановлення факту в рамках окремого провадження є відсутність спору про право, тобто якщо встановлення такого факту підтвердить наявність чи відсутність саме неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Як визначено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, у відповідності до положень ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.157 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено відповідний договір.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту утримання та виховання дітей, заявник посилається на те, що мати дітей повністю усунулась від їх виховання та утримання.

При цьому пунктом 2 ч.164 СК України передбачено, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав,

Отже, сімейним кодексом України чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є стягнення аліментів за домовленістю сторін або за рішенням суду.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати або батько має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Так, заявником не зазначено чи звертався він до суду з позовом про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав відносно матері неповнолітніх дітей.

Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст.15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

У постанові від 13.10.2022 у справі №755/1938/22 Верховний Суд зазначив, що для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права..

При цьому заявник не вказує в чому полягають перешкоди для виконання ним його батьківських обов`язків, тоді коли він є рідним батьком, і має всі права як батько та несе всі обов`язки як батько, і ніщо йому не може перешкоджати виконувати свої права і обов`язки по відношенню до дітей.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10.04.2019 у справі № 320/948/18; 08 грудня 2021 року у справі № 464/6696/20 (провадження № 61-13755св21 ).

Посилання заявника на необхідність отримання різного виду пільг, виплат на дитину в разі утримання її батьком - є загальним твердження, між тим останнім не доведено та не надано доказів щодо відмови в наданні виплат, пільг та інших соціальних гарантій, що в свою чергу порушувало б права батька дитини та свідчило про доцільність встановлення юридичного факту.

Згідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою заяви у справах окремого провадження сплачується судовий збір 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило станом на день звернення до суду 605,60 грн.

Згідно акту складеного відповідальними працівниками Хустського районного суду від 03.05.2024 року в матеріалах позовної заяви відсутня квитанція про сплату судового збору зазначена в додатках.

З положень частини 5 статті 177ЦПК України слідує, що позивач (заявник) зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги, та, відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України, такі докази мають бути подані разом з поданням заяви.

Таким чином, заявнику необхідно повідомити суд чи звертався він з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, з позовом про позбавлення батьківських прав ( зважаючи на доводи вказані мотивувальній частині заяви) та при наявності судових рішень долучити їх до матеріалів заяви в якості доказів.

Також заявнику необхідно конкретизувати які саме соціальні послуги та пільги він бажає отримати на підставі рішення про встановлення даного юридичного факту, повідомити чи звертався він до зацікавленої особи задля отримання таких пільг та чи отримував відмову у їх призначенні.

Заявнику слід додати до матеріалів заяви квитанцію про сплату судового збору, яка зазначена в додатку заяви про встановлення факту.

Відповідно до ст.185 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях175,177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

За викладених обставин, подана заява підлягає залишенню без руху для усунення недоліків, визначених в ній.

Роз`яснити заявнику, що в разі невиконання вимог ухвали суду, заява, відповідно до ч. 3ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною і повернута йому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175,177,185,259-261 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: виконавчий комітет Хустської міської ради про встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність усунути недоліки заяви, вказані в мотивувальній частині ухвали суду у десятиденний строк з дня отримання ним цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути її заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.