ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1135/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про розірвання шлюбу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Маміної О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цокало Тетяни Михайлівни на рішення Московського районного суду м.Харкова від 04 грудня 2023 року, у цивільній справі № 643/11835/23, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Стягнути понесені нею судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 03.03.2006 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №214. Зазначає, що спільне життя не склалось з причин несумісності характерів та різних поглядів на життя. Спільне господарство не ведуть, тривалий час проживають окремо один від одного, фактичних шлюбних відносин не підтримують. Фактичне спільне життя та збереження шлюбу неможливе.

20.11.2023 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Цокало Т.М. надійшла заява, відповідно до якої відповідач позовні вимоги визнає.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03.03.2006 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №214- розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн.00 коп.

Відшкодовано з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 1073,60 грн. судового збору, сплаченого нею за подання до суду позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Цокало Т.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу та постановити нову, якою стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Вказав, що він не отримував клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, стягнута сума витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн не є співмірною зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів справи, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань та тривалістю розгляду справи судом. Позовна заява викладена на трьох сторінках, судове засідання не проводилось.

Зауважив, що ОСОБА_2 було подано позов немайнового характеру, в свою чергу розмір понесених судових витрат складає 9000,00 грн, що порушує принцип пропорційності та розумності.

Зазначив, що згідно посвідчення серія НОМЕР_1 від 22.04.2019 року відповідач є інвалідом ІІ групи безстроково, а відшкодування понесених судових витрат у розмірі 9000,00 грн становить надмірний тягар для відповідача.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу. Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Відшкодовуючи ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_1 на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн.00 коп., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі визнав позов.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, які позивач поніс на професійну правничу допомогу, суд має враховувати, що наявний в матеріалах справи детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами встановленими частинами 4 - 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З аналізу даної правової норми можна прийти до висновку, що гонорар адвоката може визначатися або у фіксованому розмірі або ж у вигляді погодинної оплати.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до договорів про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з тексту позовної заяви, ОСОБА_2 просила відшкодувати їй витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., однак документи на підтвердження, а саме клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з додатками були надіслані до суду 22.11.2023 та зареєстровані у суді 29.11.2023, а ОСОБА_1 були направлені ОСОБА_2 22.11.2023 (а.с.26-32)

20.11.2023 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Цокало Т.М. надійшла заява, відповідно до якої відповідач позовні вимоги визнає.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем.

У разі недотримання вимог ч. 5 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, віднесені до малозначних справ, таким чином не становлять значної складності.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача, становить 9000.00 грн., з яких: надання консультації -1 година, оформлення позовної заяви про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 з відповідними додатками та подача їх до суду - 4 години, підготовка і подача до суду заяв і клопотань з процесуальних питань-1 година. Вартість 1 години роботи адвоката становить 1500 грн*6 годин=9000,00 грн.

На підтвердження вказаних витрат представником позивача надано: копію договору про надання правничої допомоги від 06 листопада 2023, акт виконаних робіт та наданих послуг від 21 листопада 2023 року, ордер про надання правової допомоги, фіскальний чек від 06.11.2023 про сплату 9000,00 грн адвокату Мазур О.В.

Відповідач вважає завищеним розмір витрат на правничу допомогу, вказувала, що він є інвалідом 2 групи, сума у розмірі 9000,00 грн становить для нього надмірний тягар.

Так, у п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою… визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Тобто законодавець не передбачає можливості для відмови у відшкодуванні фактично наданих витрат на правову допомогу, а тому суд згідно ч.ч. 4-6 ст. 137, ч.ч. 3, 4 ст. 141 ЦПК України у такому разі з`ясовує наявність чи відсутність підстав для зменшення цих витрат.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Такі правові висновки щодо змісту вказаної норми цивільного процесуального права було висловлено у постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У постанові від 23.01.2020 р. у справі № 910/16322/18 Верховний Суд дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Тобто у згаданих правових висновках касаційного суду, які були висловлені у справах №№ 922/2604/20, 910/16322/18 йдеться лише про правові підходи для оцінки розміру відшкодування за надані та фактично сплачені правничі послуги.

Судова колегія з урахуванням наведених у постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц правових висновків зауважує, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання всіх заяв та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн, не врахував той факт, що відповідач є інвалідом 2-ої групи, малозабезпеченою особою, та заявлені адвокатом Мазур О.В. витрати на правничу допомогу є завищеними стосовно складності справи та обсягу проведеної адвокатом роботи, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням вищевказаних заперечень відповідача ОСОБА_1 проти відшкодування витрат, також враховує обсяг проведеної правничої роботи, складність даної справи, яка відноситься до категорії малозначних справи та не становила значної складності у доказовій діяльності сторони позивача, а також обсягу фактично наданих адвокатом послуг. Тому задоволенню підлягають понесені позивачем витрати на правову допомогу частково на суму 4500 грн., що є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення витрат на правову допомогу та зменшення стягнутої суми витрат, понесених позивачем у суді першої інстанції на професійну правничу допомогу адвоката, до 4500,00 грн., з урахуванням принципу пропорційності

Керуючись ст.ст.268,367,368,374,376,381-383, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цокало Тетяни Михайлівни - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу - змінити, зменшивши суму відшкодування цих витрат до 4500,00 грн.

В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.В.Маміна.