Справа №: 398/3870/21
провадження №: 2/398/106/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" лютого 2024 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Нероди Л.М.,

з участю секретаря Міщенко С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА

ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, просив стягнути з останнього грошові кошти у сумі 13987,31 грн., що складається з різниці між розміром матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу та виплаченим страховим відшкодуванням; стягнути витрати з експертизи про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 3000,00 грн.; стягнути витрати на правову допомогу у сумі 1500,00грн.; стягнути моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 1000,00грн.; стягнути судові витрати, понесені при подачі позову.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

В обґрунтування позову, вказував, що 05.06.2021 року близько 18 годині 00 хв. в Олександрійському районі на автомобільній дорозі Т1215 з з`їзд в напрямку с. Березіака сталося ДТП за участю автомобілів ВАЗ 21104, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та ВАЗ 210994, д.н НОМЕР_2 , яким керував він. Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 18.06.2021 року , відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Вказує, що цивільно-правова відповідальність автомобіля ВАЗ 21104, д.н. НОМЕР_1 , під час ДТП була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС» полісу АР 988919. Згідно звіту-висновку № 4252 експерта оцінювача ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля складає 39 244,39 грн. 01.07.2021 року він подав дві заяви до страховика винної особи, в липні 2021 року страховою здійснено виплати за пошкодження автомобіля у сумі 25 257,08 грн. та за пошкодження причепу до нього у сумі 1551,20 грн. Вказує, на підставі ст. 1194 ЦК України, різницю між фактичним розміром завданої шкоди, згідно висновку експерта-оцінювача, який складає 39 244,39 грн., і страховим відшкодуванням в розмірі 25 257,08 грн., становить 13987,31 грн., яку просить стягнути з відповідача. Окрім того, вказує, наслідки події, що сталася 05.06.2021 року, потягли за собою нераціональне витрачання його життєвого часу(на виклик страховиків, поїздки до страхової компанії, транспортування дитини на заняття танцювального колективу проживаю з сім`єю за межами містами на відстані 10 км) обумовили необхідність залучення матеріальних ресурсів. Розмір моральної шкоди, яка була завдана йому внаслідок ДТП він оцінює в 1000,00 грн. Також, просить стягнути з відповідача витрати з експертизи про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 3000,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 1500,00грн. та судові витрати понесені при подачі позову.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи належним чином. Разом з тим, відповідач скористувався своїм правом та надав відзив на позовну заяву, відповідно до кого, просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, В обґрунтування вказував, що на момент ДТП, яка сталося 05.06.2021 року, автомобіль марки ВАЗ 21104, д.н. НОМЕР_1 під його керуванням був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 9889194 від 31.03.2021 року, строк дії якого з 04.04.2021 року по 06.04.2022 року. Як вбачається з позову, позивач після ДТП звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування і отримав таке у розмірі 25384 грн. та 1599 грн. Вказує, що у даному випадку головною підставою в обґрунтування позову про відшкодування шкоди у розмірі 39244,39 грн., визначено ст.1194 ЦК України, але вданому випадку за необхідно врахувати правову позицію викладену Великою Палатою Верховного суду у поставі від 04.07.2018 року. Вказує, що покладання на нього обов`язку відшкодувати шкоду завдану в результаті ДТП в порядку 1194 ЦК України, за умови отримання страхової виплати меншої ніж розмір страхового ліміту є безпідставним та противоправним, тому він є неналежний відповідач по справі, оскільки питання визначення розміру страхового відшкодування по матеріальному збитку та по моральній шкоді повинно вирішуватись позивачем із страховиком.

ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ, ЯКА НЕ ЗАЯВЛЯЄ САМОСТІЙНИХ ВИМОГ

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероди Л.М. від 23.11.2021року, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

18.12.2020року між ОСОБА_1 та ПАТ «НАС «ОРАНТА» укладений договір АР/9496023, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв автомобіля «ВАЗ21099» д.р.н. НОМЕР_3 .

Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 18.06.2021 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА.

Як вбачається із звіту № 4252 від 12.07.2021 року, вартість збитків, заподіяних пошкодженню транспортного засобу ВАЗ 210994, д.р.н. НОМЕР_2 , становить 39244,39 грн.

Відповідно до ксерокопії розрахункової квитанції серії ЛВАК № 264629 від 12.06.2021 року, вбачається, що витрати з проведення експертизи про визначення вартості матеріального збитку автомобілю ВАЗ 210994, д.р.н. НОМЕР_2 , становить 3000,00 грн.

ОЦІНКА СУДУ

Судом встановлено, що 05 червня 2021 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_2 в Олександрійському районі на а/д Т1215 з з`їзду в напрямку с. Березівка, керуючи автомобілем ВАЗ 21104, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив обгін в забороненому місці, а саме на перехресті, де під час обгону водій здійснив наїзд на автомобіль, який рухався у попутному напрямку, ВАЗ 210994, державний номерний знак НОМЕР_2 , з причепом ПР Фермер, номерний знак НОМЕР_4 , який мав намір здійснити поворот ліворуч. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 14.6 Правил дорожнього руху, вчинивши таким чином адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 18.06.2021 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА.

Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

18.12.2020року між ОСОБА_1 та ПАТ «НАС «ОРАНТА» укладений договір АР/9496023, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв автомобіля «ВАЗ21099» д.р.н. НОМЕР_3 .

31.03.2021 року між ОСОБА_2 та АТ «СГ «ТАС» укладено договір АР /9889194, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв автомобіля ВАЗ 21104, д.р.н. НОМЕР_1 , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну 130 000,00 грн., життю та здоров`ю третіх осіб -260000,00 грн., моральну шкоду 13 000,00 грн.

01.07.2021 року до АТ «СГ «ТАС» звернувся власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 з повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку.

У результаті ДТП ОСОБА_1 була завдана майнова шкода. Згідно умов полісу АР /9889194 була здійснена виплата страхового відшкодування пошкодженого автомобілю у розмірі 25 257,08 грн., та страхове відшкодування пошкодженню причепу у розмірі 1551,20грн.

Вартість збитків, заподіяних пошкодженню транспортного засобу ВАЗ 210994, д.р.н. НОМЕР_2 , становить 39 244,39 грн.

Згідно умов полісу АР/9889194 позивачу здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 25257,08грн., що підтверджується відповідними матеріалами справи, отже різниця складає 13987,31грн.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 23.12.2015 року у справі №6-2587цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зазначила, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, потерпіла особа не має альтернативного права на стягнення заподіяної майнової шкоди в результаті ДТП з винної особи або зі страхової компанії страхувальника, адже в межах лімітів відповідальності відшкодування шкоди має здійснювати страховик, і лише при вичерпанні лімітів відповідальності, потерпіла особа має право на стягнення із винної особи різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

З огляду на зазначену позивачем суму заподіяної йому матеріальної шкоди (39 244,39грн.) та встановлений полісом відповідача ліміт відповідальності страхової компанії (130000,00 грн.), вказаний позивачем розмір заподіяної шкоди не перевищує лімітів відповідальності страховика, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача спричиненої майнової шкоди, адже відповідне охоплюється обов`язками страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

Таким чином, обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 05.06.2021року несе страхова компанія. Незгода позивача із виплаченою сумою страхового відшкодування не створює підстав для виникнення обов`язку відповідача відшкодувати різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Крім того, на момент здійснення страхового відшкодування експертне дослідження з визначення суми матеріальної шкоди було проведено 21.07.2021 року, а тому позивач мав можливість оскаржити рішення страхової компанії щодо визначення суми страхового відшкодування.

Стосовно вимог про стягнення сплаченого позивачем розміру оплати за проведення експертизи визначення вартості матеріального збитку у розмірі 3000,00 грн. суд також дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні цих позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На думку суду, відшкодування таких витрат не може бути покладено на відповідача, з огляду на те, що вимоги про стягнення оплати проведеної експертизи є похідними від вимог про стягнення самої шкоди завданої в результаті ДТП, натомість суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову стосовно основної вимоги позивача.

В частині вирішення вимог про стягнення моральної шкоди, то суд приходить наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12 та 81 ЦПК України.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди та саме в розмірі 1000,00 грн., у зв`язку з чим така вимога також не підлягає задоволенню.

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ст.ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

За змістом ст.ст. 985, 988, 990, 999 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом. Страховик зобов`язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ст.ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. територія дії договорів.

Статтею 10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відповідно до цього Закону укладаються такі види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування); договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування). Внутрішні договори страхування діють виключно на території України.

Згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За змістом ст.ст. 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом положень ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 23.12.2015 року у справі №6-2587цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зазначила, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, потерпіла особа не має альтернативного права на стягнення заподіяної майнової шкоди в результаті ДТП з винної особи або зі страхової компанії страхувальника, адже в межах лімітів відповідальності відшкодування шкоди має здійснювати страховик, і лише при вичерпанні лімітів відповідальності, потерпіла особа має право на стягнення із винної особи різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Щодо судових витрат, то суд вважає наступне.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові, - на позивача.

Прийшовши до висновку про відмову у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що витрати позивача на оплату правової допомоги та судових витрат понесених при подачі позову, до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.02.2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», адреса місцезнаходження: м. Київ, проспект Перемоги, буд. 65.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА