Справа № 523/3271/23
Провадження №2-п/523/47/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2024 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сувертак І. В.,

при секретарі - Мельніченко Г. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі заяву відповідача ОСОБА_1 , що подана його представником-адвокатом Корнєвим О. В., про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу,

Встановив:

Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 17 квітня 2023 року шлюб, зареєстрований 19 жовтня 2017 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1965, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було розірвано.

До суду 12 березня 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 , що подана його представником-адвокатом Корнєвим О. В., про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу.

Заява мотивована тим, що про існування судової справи № 525/3271/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу відповідачу стало відомо в грудні 2023 року.

Всі повідомлення надсилалися судом відповідачу на поштову адресу: АДРЕСА_3 .

Відповідач не міг отримувати ніяких поштових відправлень, оскільки з квітня 2019 року переїхав проживати до Туреччини.

Відповідачу не було нічого відомо про існування даної справи, так як він не мешкає за адресою, яка була вказана позивачем в позовній заяві. Також треба звернути увагу на те, що в позові був вказаний телефон мобільного оператора України відповідача, яким він давно вже не користується та взагалі не була вказана адреса електронної пошти відповідача. Тому відповідач не міг отримати будь яких викликів та повідомлень суду на адресу електронної пошти, або месенджери чи смс повідомлення на номер телефону мобільного оператора зв`язку.

Вивченням рішення справи встановлено, що всі повідомлення та виклики відповідача до суду надсилалися на адресу: АДРЕСА_3 , де відповідач не проживає з квітня 2019 року. Відповідач взагалі не отримував ані самого позову, ані повісток про виклик до суду, в результаті чого він був необізнаний про існування такого позову до нього.

Відповідач стверджує, що за місцем реєстрації та фактичного мешкання, ані взагалі за будь-якою адресою, суд не повідомив його про день, час та місце розгляду справи. Докази, які б спростовували дані твердження, відсутні в матеріалах цивільної справи.

Тому він не прибув до суду з поважних причин - внаслідок необізнаності щодо факту перебування на розгляді суду справи.

Відповідач заперечує висновки суду, що викладені в рішенні та стверджує, що між сторонами збережено почуття любові, збережено почуття поваги один до одного. Сторони підтримують шлюбно-сімейні стосунки, як вели так і ведуть спільне господарство, в теперішній час сторони зайняті облаштуванням спільного життя в Туреччині. Відповідач працює лікарем, забезпечує сім`ю. При цьому позивачці був оформлений ОСОБА_5 (вид на постійне проживання в Туреччині). Вони разом відвідують Німеччину, та планують і в подальшому спільно проживати однією сім`єю.

Після реєстрації шлюбу позивачка з відповідачем мешкали в Україні в м. Одесі до квітня 2019 року, а потім стали жити в Туреччині. При цьому вели спільне господарство, піклувалися друг другом, фактично як повноцінна сім`я. Чому позивачка в позові про розірвання шлюбу вказала, що з листопада 2020 року вони не підтримують відносини, відповідачу невідомо, можливо не придала уваги (оскільки позов більш за всього складався її представником, а позивач при підписанні позову неуважно його продивилася).

Стосовно обставин подання позивачем позовної заяви, відповідач поясняє, що із-за збройної агресії російської федерації на території України, Позивач була дуже шокована та прибувала в пригніченому стані. Із-за цього вони посварилися та позивачка в листопаді 2022 року на деякий час поїхала до Німеччини, де і зробила необдумані кроки щодо ініціювання судового процесу про розірвання шлюбу. Однак, вони невдовзі примирилися, позивачка стала відвідувати відповідача в Туреччині. Вони знову стали постійно підтримувати стосунки, піклуватися один одним, вести спільне господарство та знову жити сім`єю. При цьому, напевно, позивачка чи то із-за юридичної необізнаності, чи то по-незнанню, не ініціювала припинення чи закриття судового процесу про розірвання шлюбу (думаючи, що суд повинен надати строк на примирення, та соромлячись сказати про судовий процес відповідачу).

Враховуючи зазначене, представник заявника адвокат Корнєв О. В. просив задовольнити заяву про перегляд заочного рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою суду від 14 березня 2024 року відкрито провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , що подана його представником-адвокатом Корнєвим О. В., про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Представник заявника - адвокат Корнєв О. В. надав клопотання про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за його відсутності, просив її задовольнити по суті.

Інша сторона по справі в судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.2 ст. 286 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 284 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 4 ст. 284 ЦПК України).

За приписами ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з матеріалів справи заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 17 квітня 2023 року у справі № 525/3271/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу було вручене представнику відповідача 06.03.2024 року. Тому протягом 20-ти днів з дні вручення копії рішення, сторона відповідача має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, тобто до 26.03.2024 року.

Суд вважає за можливе задовольнити заяву відповідача ОСОБА_1 , що подана його представником-адвокатом Корнєвим О. В., поновивши відповідачу ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки такий строк порушено з поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз змісту ст. 288 ЦПК України дає підстави вважати суду, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин: перша - відповідач не з`явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; друга - докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому, наявність цих двох підстав для скасування заочного рішення є обов`язковою.

Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу.

Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідач не надав суду належних, достатніх та переконливих доказів, що мають істотне значення для справи та в підтвердження того, що сторони дійсно примирилися на момент слухання справи та на момент проголошення заочного рішення по справі. Суд не знаходить підстав для скасування заочного рішення та залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. В такому випадку заочне рішення підлягає оскарженню в апеляційному порядку на загальних підставах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

керуючись ст. ст. 3,10-13,14,18, 287-289 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити відповідачу ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 17 квітня 2023 року у справі № 525/3271/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Заяву відповідача ОСОБА_1 , що подана його представником-адвокатом Корнєвим О. В., про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня постановлення ухвали.

Суддя