УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року

м. Київ

справа № 404/6710/23

провадження № 61-8442ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 березня 2024 року

та постанову Кропивницького апеляційного суду від 08 травня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову.

Заява мотивована тим, що наразі будь-яке спілкування дитини з матір`ю обмежується позивачем та його матір`ю. Існує вірогідність того, що дитину налаштовують проти матері не тільки позивач та баба дитини, а й за допомогою спеціалістів-психологів, адже позивач (батько дитини) повідомляв, що з дитиною працює психолог. Заявниця вважає, що якщо спілкування матері з дитиною надалі буде обмежуватися, у разі задоволення зустрічного позову виникнуть об`єктивні перешкоди у виконанні рішення суду, через втрату контакту дитини з матір`ю та через її налаштування батьком та бабою, які повідомляють дитині негативну інформацію стосовно матері.

Посилаючись на вказане вище, ОСОБА_2 просила суд забезпечити зустрічний позов шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 за її місцем проживання: АДРЕСА_1 , щомісячно з 14:00 години кожної першої п`ятниці до 19:00 години кожної другої неділі без присутності батька, зобов`язавши батька дитини

ОСОБА_1 передавати малолітню дитину ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_2 , за місцем проживання дитини: АДРЕСА_2 , згідно з визначеним судом часом спілкування, з моменту постановлення ухвали суду до набрання рішення у справі законної сили.

Кіровський районний суд міста Кіровограда ухвалою від 06 березня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову задовольнив.

Забезпечив зустрічний позов ОСОБА_2 шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , за її місцем проживання: АДРЕСА_1 , щомісячно з 14:00 години кожної першої п`ятниці до 19:00 години кожної другої неділі без присутності батька, зобов`язав батька дитини ОСОБА_1 , передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_2 , за місцем проживання дитини: АДРЕСА_2 , згідно з визначеним судом часу спілкування, з моменту постановлення ухвали суду до набрання рішення у справі законної сили.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Кропивницький апеляційний суд постановою від 08 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 березня 2024 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що тривалий розгляд справи без можливості спілкування дитини з матір`ю може призвести до втрати емоційного контакту, що, в свою чергу, ускладнить чи зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення позову, оскільки може призвести до втрати емоційного контакту матері з дитиною. Крім того, відсутність спілкування з матір`ю, втрата психоемоційного зв`язку може спричинити небажання дитини спілкуватись з нею через деякий час, що явно зашкодить правам та інтересам доньки та матері. Вказані заходи не стосуються предмета позову та не впливають на виконання в майбутньому рішення суду, а тому такі заходи забезпечення зустрічного позову підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2024 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення зустрічного позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Разом з тим, заявник посилається на висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 466/2317/20 (провадження

№ 61-11539ск20), постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 754/16432/20 (провадження № 61-11597св21).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не заслухали та не врахували думку органу опіки та піклування - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради.

Також заявник вказував, що задоволення вимог заяви про щомісячне встановлення обов`язку для відповідачки за зустрічним позовом передавати дитину кожну першу п`ятницю для почергового щомісячного проживання зі своєю матір`ю за місцем її проживання 10 календарних днів є необґрунтованою, оскільки вжиття такого заходу забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог до вирішення спору по суті є недопустимим і не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Суди встановили, що у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову.

Кіровський районний суд міста Кіровограда ухвалою від 06 березня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову задовольнив.

Забезпечив зустрічний позов ОСОБА_2 шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , за її місцем проживання: АДРЕСА_1 , щомісячно з 14:00 години кожної першої п`ятниці до 19:00 години кожної другої неділі без присутності батька, зобов`язав батька дитини ОСОБА_1 , передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матері ОСОБА_2 , за місцем проживання дитини: АДРЕСА_2 , згідно з визначеним судом часу спілкування, з моменту постановлення ухвали суду до набрання рішення у справі законної сили.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження

№ 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 як на підставу своїх порушених прав послалася на те, що ОСОБА_1 та його мати свідомо перешкоджають їй у спілкуванні з донькою, що на переконання позивачки за зустрічним позовом може призвести до втрати безпосередніх емоційних контактів з дитиною, та, як наслідок, до неможливості виконання рішення суду у справі.

Суди встановили, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Малолітня донька сторін ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з ОСОБА_1 , батьком дитини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову, що полягають у наданні позивачці за зустрічним позовом можливості спілкування з малолітньою донькою щомісячно

з 14:00 години кожної першої п`ятниці до 19:00 години кожної другої неділі без присутності батька за місцем проживання дитини, спрямовані на сприяння забезпечення відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю на час вирішення по суті спору.

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, суди встановили, що між сторонами справи склалися стосунки, які позбавляють можливості матері регулярно спілкуватися з донькою, що може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення її позовних вимог.

Відповідно до статті 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Суди врахували, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.

А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суди вважали за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 серпня

2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22) та в ухвалі від 17 травня 2024 року у справі № 361/10460/23 (провадження

№ 61-6305ск24).

Зобов`язуючи надавати можливість спілкування з малолітньою дитиною, суди виходили з того, що під час тривання судового процесу контакт дитини з кожним із батьків є необхідним та важливим.

Таким чином, оцінивши доводи позивачки за зустрічним позовом щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також, враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, суди дійшли висновку про доцільність забезпечення позову шляхом зобов`язання позивача - батька малолітньої дитини до розгляду спору по суті надавати відповідачці можливість спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Такий захід забезпечення позову буде сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між матір`ю та дитиною, відповідатиме інтересам як матері, так і дитини, та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з батьком.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц (провадження № 61-1153св17).

Таким чином, обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, свідчать про наявність фактичних обставин, з яким закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову.

Враховуючи предмет позову, обраний позивачкою за зустрічним позовом вид його забезпечення про зобов`язання надавати матері можливість спілкування з малолітньою дитиною не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю.

Тривалий розгляд справи без можливості спілкування дитини з матір`ю може призвести до втрати емоційного контакту, що в свою чергу ускладнить чи зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення позову, оскільки може призвести до втрати емоційного контакту з дитиною.

Посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 466/2317/20 (провадження № 61-11539ск20), постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 754/16432/20 (провадження № 61-11597св21) колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Посилання ОСОБА_1 на те, що висновок апеляційного суду суперечить правовому висновку, викладеному в ухвалі Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 466/2317/20 (провадження № 61-11539ск20),

є безпідставними, оскільки у вказаній справі йшлося про вжиття заходів забезпечення позову, предметом якого були вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, а в справі, що розглядається, вимоги стосуються лише визначення місця проживання дитини з матір`ю, що вказує на відмінність у цих двох справах предметів позовів, встановлені інші фактичні обставини справи. У справі № 466/2317/20 Верховний Суд вважав, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання одного з батьків, з яким фактично проживає дитина, надавати другому з батьків можливостей для зустрічей з дитиною у певні проміжки часу і певні дні за змістом своїм є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог до вирішення спору по суті, що є недопустимим.

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 754/16432/20 (провадження № 61-11597св21) Верховний Суд вказав, що «враховуючи те, що предметом позову, заявленого ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з онуком ОСОБА_4, а способом забезпечення позову позивачі визначили встановлення часу спілкування онука ОСОБА_4, колегія суддів вважає, що обраний позивачами вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам. При цьому забезпечення позову шляхом надання ОСОБА_1 можливості безперешкодного спілкування зі своїм онуком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, кожної першої суботи місяця з 12.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання дитини у присутності матері, по своїй суті включає у себе усунення перешкод у спілкуванні з онуком. Забезпечивши позов таким способом, апеляційний суд фактично вирішив питання щодо позову шляхом його задоволення без розгляду справи по суті. З огляду на зазначене, обраний позивачами вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам, відтак, на підставі частини десятої статті 149 ЦПК України відповідна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає».

Отже, посилання в касаційній скарзі на ухвалу Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 466/2317/20 (провадження № 61-11539ск20) та постанову Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 754/16432/20 (провадження № 61-11597св21)є безпідставними, оскільки фактичні обставини, предмет позовних вимог, вид забезпечення позову та правове регулювання відрізняються у цих справах й у справі, яка переглядається.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували думку органу опіки та піклування, колегія суддів не бере до уваги, оскільки висновком органу опіки та піклування, який міститься в матеріалах справи, визнано за доцільне під час розгляду спору по суті визначити місце проживання ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своєю матір`ю ОСОБА_2 .

Предметом перегляду касаційним судом є заява про забезпечення позову, спір по суті не вирішено.

Також ОСОБА_1 вказує, що судами попередніх інстанцій не враховано суть та мету заходів забезпечення позову, а також не взято до уваги частину десяту статті 150 ЦПК України.

Отже, обраний позивачкою за зустрічним позовом вид забезпечення зустрічного позову шляхом визначення часу спілкування дитини за місцем проживання її матері та зобов`язання передавати дитину її матері за місцем проживання дитини без участі батька протягом певного проміжку часу спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з матір`ю.

Забезпечення позову шляхом надання побачень матері з дитиною спір по суті не вирішує, оскільки зустрічними позовними вимогами є визначення місця проживання дитини з матір`ю, що є відмінним від застосованого заходу забезпечення позову.

Думка дитини може бути врахована під час вирішення спору по суті між батьками. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, але застосовуються у разі можливих недобросовісних дій з боку відповідача до ухвалення рішення у справі.

Інші доводи касаційної скарги є такими, що зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 березня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 08 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк