Справа № 573/506/24
Номер провадження 2/573/170/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді СВИРГУНЕНКО Ю.М.

з участю секретаря ФЕДОРЧЕНКО Г.В.,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ МИКОЛАЇВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ Сумського району Сумської області, в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

у с т а н о в и в:

I. Стислий виклад позовної заяви

11 березня 2024 року Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради, в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява обґрунтована на ступним чином.

ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько останніх, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час діти мешкають з рідною бабою ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з дітьми відповідач не проживає з 2017 року, участі у їх житті не приймає, навчанням та станом здоров`я не цікавиться, матеріально не утримує. Упродовж тривалого часу зловживає спиртними напоями. 03 лютого 2017 року за заявою матері ОСОБА_8 влаштовано до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області, а малолітнього ОСОБА_9 - до комунального лікувально-профілактичного закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини».

24 червня 2020 року Виконавчим комітетом Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області прийнято рішення №67 про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Однак, після отримання вказаного рішення батько дітей не звернувся до суду з відповідною позовною заявою.

18 серпня 2021 року ОСОБА_6 звернувся до Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради з заявою про тимчасове влаштування дітей до КЗ СОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області», так як опинився в скрутному становищі, а мати дітей матеріально не допомагає, пиячить, веде бродяжницький та аморальний спосіб життя. Після цього, на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради від 27 серпня 2021 року №409 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тимчасово влаштовано до вказаного центру.

На початку березня 2022 року діти були терміново повернуті в родину батька у зв`язку з повномасштабним вторгненням російських військ на територію України. 09 січня 2024 року працівникам Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради стало відомо, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку з цим була проведена бесіда з ОСОБА_5 , під час якої остання повідомила, що не має змоги утримувати та виховувати своїх малолітніх дітей та підтвердила, що з 2017 року спільно з ними не проживає, участі у їх житті не приймає, матеріально не утримує, навчанням не цікавиться, дозвілля не проводить. Також зазначила, що власного житла не має, зловживає спиртними напоями.

Разом з цим ОСОБА_5 була попереджена, що факт ухилення від виконання батьківських обов`язків є підставою для ініціювання Службою у справах дітей Миколаївської селищної ради перед органом опіки та піклування Миколаївської селищної ради питання про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на що відповідач повідомила, що таке рішення підтримує.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської селищної ради ОСОБА_5 не прибула, у телефонній розмові повідомила, що не заперечує проти розгляду питання про позбавлення її батьківських прав та прийняття позитивного рішення.

Посилаючись на викладені вище обставини, Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області просить позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу чи особи, в якої перебуватимуть діти.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 18 березня 2024 року відкрито провадження в справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 09 квітня 2024 року. Відповідачу запропоновано в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву (а. с. 41).

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

У підготовче судове засідання представник позивача - Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області не з`явився. Начальник Служби в справах дітей ОСОБА_12 надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні (а. с. 44).

Відповідач ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , просить ухвалити рішення в підготовчому засіданні (а. с. 46).

Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з абзацом третім пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до абзацу шостого пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, у зв`язку з чим суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами.

У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини другої статті 247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом

Згідно з свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , батьками дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а. с. 10-11).

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 03 лютого 2017 року на ім`я директора Сумського центру соціальної-психологічної реабілітації дітей області Прудіус Л.І., відповідач просила зарахувати її доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до складу учнів першого класу (а. с. 25).

Згідно з заявою від 20 вересня 2017 року на ім`я тимчасово виконуючої обов`язки начальника Служби у справах дітей Білопільської РДА ОСОБА_13 , ОСОБА_5 просила повернути її малолітню доньку ОСОБА_10 з Сумського центру соціальної-психологічної реабілітації дітей області з дозволом подальшого її влаштування до Білопільської ЗОШ інтернату ім. Макаренка у зв`язку з відсутністю власного житла (а. с. 26).

Разом з вказаною заявою ОСОБА_5 подала заяву про продовження терміну перебування її малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини терміном на 1 рік, обґрунтовуючи таке рішення відсутністю власного житла та коштів на утримання дитини (а. с. 27).

Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Білопільської РДА Сумської області №6 від 28 лютого 2018 року ОСОБА_4 , 2014 року народження повернуто з Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини в сім`ю батька. Матір дитини попереджена про необхідність участі у вихованні та утриманні дітей і відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків (а. с. 29).

З довідки КЛПЗ СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» №218/1 від 01 березня 2018 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував у вказаному закладі з 03 лютого 2017 року. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Білопільської РДА Сумської області №6 від 28 лютого 2018 року, 01 березня 2018 року дитина вибула на подальше виховання до батька ОСОБА_6 (а. с. 28).

Рішенням Виконавчого комітету Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області №67 від 24 червня 2020 року затверджено висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а. с. 30).

Згідно з висновком Органу опіки та піклування, ОСОБА_14 спільно з дітьми не проживає, не здійснює належного їх виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення дітей, не надає матеріальної допомоги, чим порушує статті 150, 152 Сімейного кодексу України. З 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають зі своїм батьком, ОСОБА_6 , бабою ОСОБА_7 та її співмешканцем ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_1 . Анастасія навчається у Миколаївській ЗОШ І-ІІІ ступенів, а ОСОБА_11 відвідує Миколаївський дитячий садок «Берізка» (а. с. 31).

18 серпня 2021 року ОСОБА_6 подав до Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради заяву про тимчасове влаштування дітей ОСОБА_10 та Артема до КЗ СОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області» у зв`язку з складними життєвими обставинами, зокрема, відсутністю доходів. Також зазначив, що мати дітей матеріально не допомагає, пиячить, веде бродяжницький спосіб життя (а. с. 21).

Відповідно до наказів начальника Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області №14-ОД та №15-ОД від 27 серпня 2021 року малолітніх ОСОБА_4 , 2011 року народження та ОСОБА_9 , 2014 року народження взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах (а. с. 32-33).

На підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради №409 від 27 серпня 2021 року та відповідно до акту КЗ СОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області» від 30 серпня 2021 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тимчасово влаштовано до вказаного закладу терміном на дев`ять місяців (а. с. 22-23).

Згідно з наказами начальника Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області №27-ОД та №28-ОД від 16 травня 2023 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зняті з обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах (а. с. 34-35).

Батько дітей, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Миколаївською селищною радою Сумського району Сумської області (а. с. 13).

Згідно з характеристиками Миколаївського ліцею Миколаївської селищної ради, ОСОБА_8 та ОСОБА_16 проживали разом з батьком, який завжди був на зв`язку з класним керівником, реагував на зауваження, приходив до вчителя. Мати дітей, ОСОБА_5 , не брала участі у їх вихованні, не цікавилася станом справ та навчанням, жодного разу не з`явилася до школи (а. с. 19-20).

У заяві від 09 січня 2024 року, адресованій начальнику Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради ОСОБА_12 , ОСОБА_5 повідомила, що з 2017 року зі своїми дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не проживає, їх вихованням та утриманням не займається. Весь час діти мешкали з батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказала, що власного житла немає, доходів не отримує, у зв`язку з чим утримувати дітей не може. Не заперечує проти позбавлення її батьківських прав (а. с. 36).

З листа Комунальної установи «Центр з надання соціальних послуг» Миколаївської селищної ради від 11 січня 2024 року вбачається, що ОСОБА_5 з питанням щодо виховання своїх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 до центру не зверталася, з дітьми спільно впродовж тривалого часу не проживає, вихованням та утриманням не займається. Крім того, ОСОБА_5 постійних доходів не має, зловживає спиртними напоями. Вихованням та утриманням малолітніх дітей займався їх батько, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Родина останнього перебувала на обліку КУ «Центр з надання соціальних послуг» Миколаївської селищної ради як така, що потрапила у складні життєві обставини, родині та надавалася послуга соціального супроводу. На даний час діти проживають разом з бабою ОСОБА_7 , 1966 року народження за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 17).

Згідно з довідкою-характеристикою Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області №62 від 12 січня 2024 року, ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично мешкає в АДРЕСА_2 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_17 . За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується негативно, як особа з неврівноваженим характером, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. На території Миколаївської селищної територіальної громади остання не працює (а. с. 14).

За інформацією Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради №17-19/434 від 04 березня 2024 року, малолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживали у родині батька ОСОБА_6 , який займався їх вихованням та утриманням. Мати дітей, ОСОБА_5 , від виконання батьківських обов`язків ухиляється, упродовж тривалого часу з дітьми спільно не проживає, їх вихованням та утриманням не займається. 09 січня 2024 року працівникам Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер. У зв`язку з цим була проведена бесіда з ОСОБА_5 , під час якої останній було наголошено, що вона, як єдиний законний представник малолітніх дітей, зобов`язана здійснити заходи щодо створення належних умов для проживання в її родині доньки та сина, забезпечувати дітей одягом та взуттям відповідно до віку та сезону, повноцінним харчуванням, шкільним приладдям, засобами особистої гігієни, на що мати повідомила, що не має змоги утримувати та виховувати своїх малолітніх дітей. Разом з цим ОСОБА_5 була попереджена, що факт ухилення від виконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення батьківських прав, на що остання повідомила, що таке рішення підтримує. ІНФОРМАЦІЯ_6 телефонним засобом зв`язку ОСОБА_5 була повідомлена про розгляд питання про позбавлення її батьківських прав на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської селищної ради. Однак, на засідання остання не прибула. В телефонній розмові повідомила, що не заперечує проти розгляду даного питання без її участі та прийняття позитивного (а. с. 15).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради від 29 січня 2024 року та рішення Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області №29 від 29 січня 2024 року ОСОБА_5 доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки вона з дітьми не проживає, участі в їх вихованні не приймає, матеріально не забезпечує (а. с. 6-9).

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України).

З змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, втручання держави в сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60).

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

В силу положень ч. 2 ст. 152 СК України, дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі №409/1865/17-ц.

Судова практика у справах щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною, підстави для порушення питання про відступлення від цієї практики відсутні.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримувати дитину.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

VІ. Висновки суду

1. Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав

Суд установив, що ОСОБА_5 не бажає брати участь у вихованні та утриманні своїх малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти з 2017 по 2018 роки перебували у державних закладах, в подальшому проживали в родині батька, ОСОБА_6 , а після його смерті залишилися проживати з бабою ОСОБА_7 , мати при цьому їх не відвідує, матеріально не забезпечує, не телефонує, забрати у родину не виявляє бажання. Крім того, наразі відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, ніде не працює.

Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

У судовому засіданні не встановлено будь-яких обставин, які перешкоджають відповідачу виконувати обов`язки по вихованню своїх дітей.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення норм національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, які регулюють спірні правовідносини, встановлені судом фактичні обставини, а також виходячи з того, що відповідач у справі свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дітей, у якнайкращих інтересах останніх, з метою забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів

При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач ОСОБА_5 ніде не працює, при цьому є особою працездатного віку та має задовільний стан здоров`я, а тому зобов`язана утримувати своїх дітей в обсязі, необхідному та достатньому для їх гармонійного розвитку.

Таким чином, виходячи з засад виваженості, розумності і справедливості та меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення старшою дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу).

На підставі п. 1, 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У даній справі до відповідача заявлено дві позовні вимоги: немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав) та майнового характеру (про стягнення аліментів). За кожну з них справляється судовий збір у розмірі по 1 211 грн 20 коп. При зверненні до суду з даним позовом Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумської області був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, стягненню з відповідача до Державного бюджету підлягає судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Цивільного Кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 51, 129 Конституції України, ст. ст. 7, 150, 152, 154, 155, 164, 166, 180, 181, 191 Сімейного Кодексу України, ч. 1 ст. 8, ст. ст. 12 17, Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 4, 5, 12-13, 76, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ МИКОЛАЇВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ Сумського району Сумської області, в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Білопільський РВ УМВС України в Сумській області 07 червня 2007 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліттяна користь установи чи фізичної особи - опікуна (піклувальника), на утриманні яких будуть знаходиться діти.

У задоволенні решти позовних вимог ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ МИКОЛАЇВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ Сумського району Сумської області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :