КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/9082/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів Желепи О. В., Мазурик О. Ф.,

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Мазура Ю. Ю.

від 31 січня 2024 року

у справі №752/1774/19 Голосіївського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в особі Житлово-експлуатаційна дільниця-103

про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок залиття приміщення,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтування якого зазначала, що згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 01.08.2008 є власником нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

19.05.2018 р. внаслідок пориву трубопроводу гарячого водопостачання, який знаходиться на обслуговуванні КП «Київтеплоенерго», нежиле приміщення було затоплено гарячою водою.

При обстеженні комісією було встановлено, що причиною залиття, що трапилось, є порив трубопроводу гарячого водопостачання. Внаслідок залиття пошкоджено підвісну плитку армтронг, гіпсокартон, шпалери.

Відповідно до Звіту про оцінку, складеного ТОВ «Гарант-експертиза» від 23.05.2018 р. вартість матеріального збитку завданого власнику нежилих приміщень з № 1 по № 5 (групи приміщень № 37) (в літері А) загальною площею 70,80 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок пориву трубопроводу гарячого водопостачання, який знаходиться на обслуговуванні КП «Київтеплоенерго», станом на дату оцінки становить (без ПДВ): 90 067,28 грн.

06.09.2018 р. позивач направила відповідачу претензію від 28.08.2018 р. про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок залиття приміщення.

У відповідь на претензію відповідач направив лист від 28.09.2018 р. № 40/27/2038, відповідно до змісту якого зазначили, що офіційного звернення щодо скликання комісії для з`ясування причин та обставин завдання збитків внаслідок залиття нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 до КП «Київтеплоенерго» не надходило, представники підприємства були відсутні при складанні Акту від 23.05.2018 р. про залиття, а тому, підстави для відшкодування збитків в розмірі 90067,28 грн відсутні.

Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну затопленням приміщення в розмірі 92567,28 грн, із яких: 90067,28 грн - вартість матеріальної шкоди, завданої у зв`язку із затопленням приміщення, 2500,00 грн - вартість послуг експертного дослідження; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану у зв`язку із залиттям приміщення у розмірі 90 067 грн 28 коп.

Стягнуто з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 925 грн 67 коп.

Стягнуто з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із залученням експертів, в розмірі 2 500 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представникаКП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Полякова Л. В., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та на неповне з`ясування обставин справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що акт про залиття нежитлового приміщення від 23.05.2018 року є неналежним доказом у справі, так як він не відповідає п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року за № 927/11207, так як відповідач при складанні акту не був присутній та з актом не ознайомлений, комісією не було проведено обстеження та не вказано звідки могла трапитись аварія. Під час обстеження при складанні акту також не було виявлено, що підвальне нежитлове приміщення залите водою, витоків або пошкоджень в мережах також не було виявлено. Тобто факт залиття нежитлового приміщення по будинку АДРЕСА_1 , через пошкодження трубопроводу гарячого водопостачання не підтвердився, та не встановлено, яким чином відбулося потрапляння води до нежитлового приміщення (через стіну будинку, вхідні двері та інше) та не вбачається, де саме стався порив трубопроводу - в приміщенні чи поза його межами, також в акті не зазначено та не встановлено що саме відповідач є балансоутримувачем трубопроводу.

Апелянт вважає, що відповідальні посадові особи ЖЕД-103, отримавши повідомлення про залиття приміщення, зобов`язані були повідомити КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» про таку подію та скласти Акт за участі представників відповідача, як таких, що на їхню думку, представляли б інтереси винної сторони, оскільки, як зазначено в цьому акті причиною залиття є порив трубопроводу гарячого водопостачання.

Однак, акт від 23.05.2018 року про залиття нежитлового приміщення, розміщеного в житловому будинку АДРЕСА_1 , складений лише за участі посадових осіб ЖЕД-103 та позивача, без залучення представників КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», що є грубим порушенням Правил, а тому такий акт є неправомірним, та не належним доказом на який посилається у своєму рішенні суд першої інстанції.

Також вказує, що акт укладений комісією ЖЕД-103 від 23.05.2018 року не відповідає вимогам додатку 4, п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року за №927/11207, оскільки в акті про залиття не вказано навіть дати коли відбулося залиття, не вказано в якому саме нежитловому приміщення відбулося залиття, відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів від 01.08.2008 року та п. 1, 3 договору купівлі-нежитлового приміщення від 01.08.2008 року, зазначено, що «продавець продав, а покупець купила належні Продавцю нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 37) (в літері А), загальною площею 70,80 кв. м. що знаходиться в АДРЕСА_1 . Наведений акт не містить жодної конкретизації події, внаслідок якої сталося залиття, обставин порушення саме відповідачем своїх зобов`язань, а також конкретних дій чи бездіяльності відповідача.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані також тим, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку, складеного ТОВ «Гарант-експертиза» від 23.05.2018 року не є належним доказом, оскільки матеріали справи не міститься жодного доказу про оплату послуг по договору від 23.05.2018 року № 1-23.05.2018 щодо проведення незалежної оцінки. Крім того, немає такого доказу щодо оплати послуги з проведення незалежної оцінки і в перелічених доданих до позовної заяви.

Представник апелянта звернула увагу суду апеляційної інстанції на те, що договір від 23.05.2018 року (а.с. 21 том 1) та акт прийому-передачі робіт по незалежній оцінці майна від 24.05.2018 року (а.с. 22 том 1) взагалі не були позивачем підписані, це свідчить про ознаки фіктивності вказаного договору, та не може бути належним доказом, щодо підтвердження завданих збитків. Тим самим суд першої інстанції, не відомо на якій підставі було задоволено позов, та стягнуто з відповідача 90 067,28 грн. матеріальних збитків, та витрати у розмірі 2500 грн, пов`язанні із залученням експертів за які не сплатив позивач. Тому скаржник вважає, що позивачем не доведено наявність шкоди та її розмір.

Також апелянт вказує на обставини неналежного утримання будинку третьою особою, що підтверджуються гарантійними листами Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в особі ЖЕД-103. Скаржник вважає, що саме КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в особі ЖЕД-103, балансоутримувача будівлі по АДРЕСА_1 , несе повну відповідальність за неналежну герметизацію інженерного вводу у будівлю, що можливо призвело до залиття підвальних приміщень. У разі належної герметизації інженерного вводу у будівлю по АДРЕСА_1 , вода, що потрапила у канал внаслідок пориву трубопроводу, залишилась би у лотках каналу та була б відкачана на поверхню землі.

Від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним.

08 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли пояснення на апеляційну скаргу від третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що між Приватним підприємством «Авторитет» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення 01.08.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Погорілою О. А., зареєстрованого в реєстрі за № 9004.

Пунктом 1 вказаного договору визначено, що продавець продав, а покупець купила, належні продавцю нежилі приміщення з № 1 по № 5 (груп приміщень № 37) (в літері А) загальною площею 70,80 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 02.08.2008 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 02.08.2008, про що зроблений відповідний актовий запис за № 220. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - ОСОБА_3 , дружини - ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 належать нежилі приміщення з № 1 по № 5 (груп приміщень № 37) (в літері А) загальною площею 70,80 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів.

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду голосіївського району» перейменовано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та віднесено його до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

На виконання рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва», з 01.05.2015 р. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» приступило до виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинкам, які передані до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в тому числі по будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У письмових поясненнях, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в особі ЖЕД-103 зазначило, що залиття нежитлового приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 сталося внаслідок пориву зовнішнього трубопроводу гарячого водопостачання, який знаходиться на обслуговувані Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Відповідно до Акту про залиття від 23.05.2018 р., затвердженим начальником ЖЕД-103, комісія склала акт про те, що ними було проведено обстеження нежитлового приміщення, розміщеного в житловому будинку АДРЕСА_1 з приводу залиття. В результаті обстеження встановлено пошкодження: кабінет - 5 кв.м: стеля (підвісна плитка армстронг) - 5 кв.м, стіни (гіпсокартон, шпалери) - 20 кв.м; коридор - 4 кв.м: стеля (підвісна плитка армстронг) - 4 кв.м, стіни (гіпсокартон, шпалери) - 15 кв.м, кабінет - 35 кв.м: стеля (підвісна плитка армстронг) - 2 кв.м, стіни (гіпсокартон, шпалери) - 5 кв.м, кімната - 12 кв.м.: стеля (підвісна плитка армстронг) - 2 кв.м., стіни (гіпсокартон, шпалери) - 3 кв.м., коридор - 10 кв.м: стіни (гіпсокартон, шпалери) - 4 кв.м. Зазначено, причиною, що трапилося є порив трубопроводу гарячого водопостачання, який знаходиться на обслуговуванні КП «Київтеплоенерго» (а.с. 13 том 1).

06.09.2018 р. позивач направила відповідачу претензію від 28.08.2018 р. про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок залиття приміщення (а.с. 14-15 том 1).

У відповідь на претензію відповідач направив лист від 28.09.2018 № 40/27/2038, у якому повідомив, що офіційного звернення щодо скликання комісії для з`ясування причин та обставин завдання збитків внаслідок залиття нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 до КП «Київтеплоенерго» не надходило, представники підприємства були відсутні при складанні Акту від 23.05.2018 р. про залиття, а тому, підстави для відшкодування збитків в розмірі 90 067,28 грн - відсутні (а.с. 17-18 том 1).

Відповідно до Звіту про оцінку, складеного ТОВ «Гарант-експертиза» від 23.05.2018 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику нежилих приміщень з № 1 по № 5 (групи приміщень № 37) (в літері А) загальною площею 70,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок пориву трубопроводу гарячого водопостачання, який знаходиться на обслуговуванні КП «Київтеплоенерго», станом на дату оцінки становить (без ПДВ): 90067,28 грн (а.с. 23-94 том 1).

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи містяться гарантійні листи від 10.08.2015 року № 94, від 27.08.2018 року № 431/103-248, від 23.07.2020 року № 25, зі змісту яких вбачається, що ЖЕД-103 підтверджує те, що у випадку пориву та затоплення теплового підвального приміщення по причині неякісної герметизації інженерного вводу на об`єктах за адресами: АДРЕСА_1 та іншими адресами претензії до КП «Київтеплоенерго» пред`являтися не будуть (а.с. 131-135 том 2).

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним факт того, що залиття приміщення позивача сталося у зв`язку з винним діями відповідача, оскільки дана обставина повністю підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04 серпня 2020 року у справі №925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц).

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечуючи вину у залитті, відповідач Комунальне підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» клопотався про призначення судової будівельно-технічної експертизи, й ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року клопотання було задоволено, призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертів поставлено питання:

- Яка причина потрапляння води та залиття нежитлового приміщення № 1 та № 5 (групи приміщень № 37) загальною площею 70,80 кв.м, яке відбулось 19.05.2018, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1?

- Яким чином могло вплинути на залиття нежитлового приміщення облаштування приміщень цокольного поверху житлового будинку по АДРЕСА_1 герметизація уведення інженерних комунікацій та справність дренажних систем для відведення води (а.с. 245-246 том 1).

31 березня 2021 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) щодо надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме проектну документацію стадії «РД» на інженерні системи будинку АДРЕСА_1 (а.с. 4-6 том 2).

20 травня 2021 року на адресу суду першої інстанції від директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Олександра Рувіна надійшов лист про залишення без виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року, оскільки попередня оплата експертизи не виконана (а.с. 16 том 2).

Також з матеріалів справи встановлено, що 11.06.2021 року КП «Київтеплоенерго» повідомило КНДІСЕ, у підприємства відсутня документація, яка необхідна для ведення експертизи, та про поновлення провадження у справі для витребування затребуваної інформації від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог у справі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (а.с. 31 том 2).

Також до Голосіївського районного суду м. Києва було направлено клопотання про поновлення провадження у справі, з обґрунтуванням причин, та для необхідності витребування проектної документації стадії «РД» на інженерні системи будинку АДРЕСА_1 у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (а. с. 25-26 том 2).

Вищевказане клопотання відповідача було задоволено ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2021 року та постановлено витребувати у третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в особі Житлово-експлуатаційна дільниця - 103, проектну документацію стадії «РД» на інженерні системи будинку АДРЕСА_1 (а.с. 49-50 том 2). Однак в подальшому, третьою особою не були надані вказані документи, та як наслідок не було можливості задовольнити клопотання експерта КНДІСЕ.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведені положення цивільного процесуального закону й ураховуючи, що призначена судом з метою, у тому числі, встановлення причини потрапляння води та залиття, експертиза не була проведена у зв`язку із нездійснення відповідачем її оплати, зважаючи на відсутність у справі будь яких доказів на підтвердження того, що затоплення сталося саме у зв`язку із неякісною герметизацію інженерного вводу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем вина у залитті не спростована.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність акту про залиття вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 колегія судів вважає необґрунтованими, адже вказані Правила визначають саме порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, й не регулюють відносин між споживачем послуги та її виробником, яким у спірних правовідносинах є відповідач, а складення акту відповідно до 2.3.6 передбачено у разі залиття, аварії саме квартир, яким не є приміщення, що належить позивачці.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).

Отже, встановивши відповідачем не надано належних доказів, які б спростовували вимоги позивача і надані ним докази про те, що пошкодження майна сталося у наслідок пориву зовнішнього трубопроводу гарячого водопостачання, який знаходиться на обслуговувані Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення відповідальності за спричинену залиттям шкоду на відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги, які стосуються звіту про оцінку вартості матеріального збитку, складеного ТОВ «Гарант-експертиза» від 23 травня 2018 року, який суд першої інстанції поклав в обґрунтування оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає, що відповідач, на підтвердження своїх заперечень щодо визначеного вказаним звітом розміру збитку клопотань про призначення експертизи не заявляв, будь якого власного розрахунку не подавав. Заперечення поданого позивачем звіту на підставі відсутності його підпису на договорі й акті прийому-передачі по незалежній оцінці майна від 24 травня 2018 року (а.с. 22 том 1), колегією суддів не приймаються до уваги, адже не спростовують звіту та викладених у ньому доводів, як доказу, поданому стороною провадження у визначений процесуальним законом спосіб.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи скарги щодо відсутності доказів на підтвердження вартості послуг експертного дослідження у розмірі 2 500 грн, адже позивачем до позову надано акт виконаних робіт, підписаний виконавцем та яким зафіксовано проведення оплати у розмірі 2 500 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

О. Ф. Мазурик