Справа№592/6880/24
Провадження №2/592/1575/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

01.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди, в якій він зазначив про те, що він від оплати судових витрат звільнений згідно ст. 22 Закону України Про статус ветерана війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ. Він є учасником бойових дій, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим йому 10.06.1999 року Конотопським міськвійськкоматом і перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, як учасник бойових дій, та у відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту має право на отримання одноразової грошової допомоги до 05 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Позовні вимоги мотивовані тим, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування . 17.06.2022 року йому з Пенсійного фонду України була виплачена пенсія в сумі 5552,40 грн. , ніяких інших виплат на картку не надійшло (довідка акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк від 08.07.2022 року) , (додаток № 13) . 1. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України (далі ГУ ПФУ) в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії було задоволено. Було визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Сумській області щодо не нарахування та невиплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язано нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Було ухвалено зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком (додаток № 14) . 2. 07.11.2022 Сумським окружним адміністративним судом було видано ОСОБА_1 виконавчий лист у справі № 480/3613/22. Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області оскаржило рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Сумській області рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року було скасоване, а в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Після скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду апеляційним судом ГУ ПФУ в Сумській області до канцелярії суду було подано заяву ГУ ПФУ в Сумській області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 року було задоволено та було визнано виконавчий лист у справі № 480/3613/22 таким, що не підлягає виконанню. 3. Постанову колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 480/3613/23 від 14.03.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком не оскаржило. 4. 10.04.2023 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року у справі № 480/3613/22. 5. Після скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду апеляційним судом ГУ ПФУ в Сумській області до канцелярії суду було подано заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 року було задоволено та було визнано виконавчий лист у справі № 480/3613/22 таким, що не підлягає виконанню. 6. Постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2023 року у справі № 480/3613/22 касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено (додаток № 1) . Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року у справі № 480/3613/22 було скасовано. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 було залишено без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає. 7. 12.07.2023 року (додаток № 2) він просив Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області направити на його адресу розпорядження про нарахування та сплату ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області станом на 17.07.2023 року він не одержав. 8. 17.07.2023 року (додаток № 3) він просив Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області направити на його адресу розпорядження про нарахування та сплату ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області станом на 14.08.2023 року він не одержав. 9. 31.07.2023 року згідно заяві ОСОБА_1 . Сумським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист у справі № 480/3613/22. 10. 14.08.2023 року (додаток № 4) він просив Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області направити на його адресу розпорядження про нарахування та сплату ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області станом на 14.08.2023 року він не одержав. 11. 15.08.2023 року на його адресу надійшов вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якому зазначене (додаток № 5) : Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 та постанову Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2023 року у справі № 480/3613/22 виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області в межах покладених судом зобов`язань. Сума нарахованих коштів згідно з рішенням суду склала 8179,00 грн. . Копія довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 до вих. № 1800-0202-8/35989 на його адресу не представлено. У вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області спрямована неправдива інформація в процесуальні документи про суму нарахування 8179,00 грн. замість 9670,00 грн. . 12. У зв`язку із невиконанням вказаного рішення суду він 25.09.2023 року звернувся із заявою про примусове виконання рішення до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) . 13. 28.09.2023 року державним виконавцем Сторчак А. С. , у відповідності до ст. ст. 3, 4, 24, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа у справі № 480/3613/22 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, (додаток № 6) . Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 72896900 від 28.09.2023 року по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 14. Постанова ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій (додаток № 7) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 15. Постанова ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення виконавчого збору (додаток № 8) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 16. Постанова ВП № 72896900 від 20.10.2023 року про накладання штрафу в сумі 5100,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року (додаток № 9) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 17. Постанова ВП № 72896900 від 06.11.2023 року про накладання штрафу в сумі 10200,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року (додаток № 10) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 18. На адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (виконавче провадження ВП № 72896900 від 28.09.2023 року) надійшов вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (додаток № 11) , у якому спрямована неправдива інформація в процесуальні документи про суму нарахування 8179,00 грн. замість 9670,00 грн. . Копія довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 до вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року не представлена. Вищевказане суперечить: - рішенню Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року; - постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2023 року у справі № 480/3613/22; - постанові про відкриття виконавчого провадження № 72896900 від 28.09.2023 року з приводу примусового виконання виконавчого листа у справі № 480/3613/22 про нарахування та виплату ОСОБА_1 недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; - постанові ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій; - постанові ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення виконавчого збору; - постанові ВП № 72896900 від 20.10.2023 року про накладання штрафу в сумі 5100,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року; - постанові ВП № 72896900 від 06.11.2023 року про накладання штрафу в сумі 10200,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року. Копію довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від ГУ ПФУ в Сумській області не зажадало. 19. 04.12.2023 року до Сумського окружного адміністративного суду надійшла заява старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення способу і порядку виконання рішення суду. Не маючи копії довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 до вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року просило встановити порядок виконання рішення у даній справі, визначивши стягнути з ГУ ПФУ в Сумській області на користь ОСОБА_1 нараховану грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги в сумі 8179 грн. . Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 11.12.2023 року в зміні способу і порядку виконання судового рішення було відмовлено (додаток № 12) . 20. Водночас, ОСОБА_1 вважає, що відповідач, отримавши копії документів, не був позбавлений можливості з урахуванням наданих повноважень, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII надіслати боржнику лист про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для виконання судового рішення у справі № 480/3613/22 від 10.07.2023 року. З огляду на викладене, ОСОБА_1 дійшов висновку про те, що державним виконавцем у спірних правовідносинах не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення та не було правових підстав для подачі в суд заяви на зміну рішення суду у справі № 480/3613/22 на підставі вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року, вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року. 21. Станом на час розгляду справи рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 10.07.2023 року не виконано, грошова сума ОСОБА_1 не нарахована та не виплачена, що відповідачем не спростовано. Ст. 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною утверджувати та забезпечувати її права. Ст. 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ст. ст. 13, 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року № 3477-ІV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду. Ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04, п. 64, від 15.10.2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив про те, що засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Крім того, відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 року у справі Горнсбі проти Греції , п. 40) . Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28.07.1999 року у справі Імобільяре Саффі проти Італії , заява № 22774/93, п. 66) . Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі Шмалько проти України , заява № 60750/00, п. 44, від 20.07.2004 року) . Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 року у справі Сокур проти України , заява № 29439/02, від 19.02.2009 року у справі Крищук проти України , заява № 1811/06) . Європейський суд з прав людини також зазначив про те, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі Скордіно проти Італії , заява № 36813/97, п. п. 203, 204, рішення у справі Вассерман проти росії , заява № 21071/05, п. 50) . Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 07.05.2002 року у справі Бурдов проти росії , п. 100) . Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 року у справі № 750/1591/18-ц. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна,- 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) , прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до положень якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49) . Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52) . У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а, отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 року у справі № 750/6330/17. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, які не завжди досягають рівня страждання або приниження. По обставинам спірних правовідносин в даній справі ОСОБА_1 встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є протиправна бездіяльність відповідача, яка полягала в відсутності у виконавчому провадженні ВП № 72896900 від 28.09.2023 року копії довідки про розмір призначеної грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22. Протиправний характер дій відповідача встановлений рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 10.07.2023 року, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню, враховуючи норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України. ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що він є учасником бойових дій. З 24.02.2022 року та до теперішнього часу на території України діє режим воєнного стану, що обумовлений збройною агресією рф проти України. В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України та ветеранів війни, які брали участь у захисті Батьківщини та в бойових діях є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України. Усвідомлюючи та високо цінуючи внесок ветеранів у безпеку й оборону України, захист розвитку й існування її громадянського суспільства, держава покладає на себе зобов`язання забезпечити гідну систему підтримки ветеранів, їхніх сімей та членів сімей загиблих (померлих) захисників України. Державна система підтримки ветеранів повинна бути спрямована на ефективну адаптацію ветеранів до мирного життя після завершення військової служби, максимальне відновлення здоров`я та благополуччя осіб, які під час здійснення обов`язків військової служби постійно перебували у середовищі підвищеного ризику, утвердження всебічної поваги до ветеранів, їхніх сімей та сімей загиблих ветеранів в суспільстві, а також на ефективну реалізацію системи пільг та соціальних гарантій на рівні органів державної влади. За таких обставин неправомірні дії органів державної влади та місцевого самоврядування, внаслідок яких не забезпечується своєчасного нарахування та виплати передбаченої законом грошової допомоги учасникам бойових дій, вочевидь завдають істотного негативного впливу на психоемоційний стан таких осіб, викликаючи у них відчуття ігнорування з боку суб`єктів владних повноважень значення та вагомості їхніх дій щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності своєї держави. Отже, в даному випадку ОСОБА_1 дійшов висновку про обґрунтованість доводів про завдання йому моральної шкоди у виді душевних страждань, які за своїм змістом та ступенем негативного впливу досягають такого значення, коли звичайне відновлення його прав та становища є недостатнім для усунення негативних наслідків, завданих протиправною бездіяльністю завдавача шкоди. ОСОБА_1 зауважує на тому, що в даному випадку відповідач у виконавчому провадженню ВП № 72896900 від 28.09.2023 року не довів, що його протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з негативними переживаннями, пов`язаними з необхідністю захисту його порушеного права на отримання передбаченої законом грошової допомоги. Таким чином, зважаючи на очевидний характер протиправності бездіяльності відповідача, характер порушення, особливості суспільно-політичних умов, в яких сталося порушення прав позивача, ОСОБА_1 дійшов висновку про безумовну наявність факту душевних переживань у позивача, а, отже, і заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем його прав, а також права позивача на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. При визначенні розміру компенсації за завдану моральну шкоду, ОСОБА_1 виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої йому моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, ОСОБА_1 дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди, слід стягнути суму коштів в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. , що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди. Позовна заява ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди в інші суди не подавалася. Щодо судових витрат. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір , то з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн. . На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 158, 263-265, 274, 279 ЦПК України, він просив: 1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 2. Стягнути з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. (вхідний № 18149/24 від 01.05.2024 року) (а. с. 1-7) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.05.2024 року у справі № 592/68880/24, провадження № 2/592/1575/24 було відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління забезпечення примусового виконання рішення у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 75, ) про стягнення моральної шкоди. Розгляд справи було ухвалено проводити в судовому засіданні, яке відбудеться 03.06.2024 року о 14 годині 30 хвилин в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми (м. Суми, вул. Маґістратська, буд. 12, зала судових засідань № 11) з повідомленням сторін. Було ухвалено встановити відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення йому цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів. Було ухвалено роз`яснити відповідачу, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов до позивача. Було ухвалено встановити позивачу строк три дні з дня отримання копії відзиву, протягом якого він має право подати суду відповідь на відзив, передбачену ст. 179 ЦПК України, до якої застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Одночасно з поданням суду відповіді на відзив позивач зобов`язаний її копію надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено встановити відповідачу строк три дні з дня отримання відповіді на відзив, протягом якого він має право подати суду заперечення, передбачене ст. 180 ЦПК України, до якого застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Копію заперечення і доданих до нього одночасно з поданням його суду відповідач повинен надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 03.05.2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118806626) (а. с. 19) .

21.05.2024 року представник відповідача за довіреністю головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ричкаль Сергій Павлович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 592/6880/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. . З викладеними позовними вимогами Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не може погодитись з наступних причин. Щодо викладення обставин справи. На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 72896900 з примусового виконання виконавчого листа № 480/3613/22 виданого 31.07.2023 року Сумським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. 28.09.2023 року державним виконавцем, у відповідності до ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа. Копію постанови було надіслано боржнику у відповідності до вимог ст. 28 Закону України Про виконавче провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Безпосередньо рішенням суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 було встановлено, що згідно змісту позовної заяви, спірними питанням у справі є не здійснення нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , проведення нарахування і виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік не в повному обсязі, без урахування рішення Конституційного Суду України від 2, п. 26 розд. VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Натомість відповідачем виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги у 2022 році була здійснена у розмірах відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України № 540 від 07.05.2022 року Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань . Згідно з Постановою № 540 разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році виплачувалася учасникам бойових дій в розмірі 1491 грн. . Таким чином, Сумським окружним адміністративним судом під час розгляду справи № 480/3613/22 було встановлено, що ОСОБА_1 була виплачена грошова допомога до 5 травня в розмірі 1491 грн. ще у травні 2022, тобто до ухвалення рішення (05.09.2022 року) . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2022 рік встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня, становить 1934 грн. . Відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у редакції Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 25.12.1998 року № 367-XIV у 2022 році ОСОБА_1 мав право на отримання разової грошової допомоги, яка виплачується щорічно до 05 травня, в розмірі 9670,00 грн. (5 х 1934 грн. ) . Враховуючи те, що у травні 2022 року ОСОБА_1 була виплачена грошова допомога до 5 травня в розмірі 1491 грн. , то залишок невиплачених коштів складає 8179,00 грн. . В свою чергу 20.10.2023 року до відділу надійшла відповідь за вих. № 1800-04-01-5/46859 від 19.10.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, де було зазначено про те, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було здійснено нарахування разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік. Розмір доплати разової грошової допомоги становить 8179,00 грн. , виплата якої не здійснено. Таким чином, боржником рішення суду не виконане в частині виплати стягувачу нарахованих коштів. Виконавчий лист № 480/3613/22 зобов`язує боржника вчинити дії. Ст. 63 Закону України Про виконавче провадження зазначено яким чином виконується рішення у немайнових спорах та передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого ч. 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У зв`язку з викладеним державним виконавцем, 20.10.2023 року, керуючись ст. ст. 63, 75 Закону України Про виконавче провадження , за невиконання рішення суду, була винесена постанова про накладення на боржника штрафу на користь держави в розмірі 5100,00 грн. та було зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України Про виконавче провадження сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник фізична особа також про зміну місця роботи. Разом з цим жодних доказів фактичного виконання рішення суду від боржника не надійшло. Таким чином, боржником повторно не було виконане рішення суду без поважних причин. У зв`язку з викладеним, державним виконавцем, керуючись вимогами ст. ст. 63, 75 Закону України Про виконавче провадження , 06.11.2023 року було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. . Ст. 75 Закону України Про виконавче провадження встановлює, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. При виконанні рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України Про виконавче провадження , звернення стягнення на майно боржника не передбачено. Враховуючи викладене, керуючись ч. 2 ст. 382 КК України до Сумського РУП ГУНП в Сумській області було направлено заяву від 13.11.2023 року з проханням внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно винних посадових осіб боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1) за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження , під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення. Ч. 3 ст. 33 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень , мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. В свою чергу, ч. 2 ст. 7 Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень передбачено, що у разі, якщо рішення суду, зазначені в ч. 1 цієї статті, не виконані протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення. Таким чином, державним виконавцем було підготовлено та направлено 20.11.2023 року до Сумського окружного адміністративного суду заяву про зміну способу і порядку виконання рішення у справі № 480/3613/22. Ухвалою у справі № 480/3613/22 від 11.12.2023 року, виданою Сумським окружним адміністративним судом, у задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень управління забезпечення державної виконавчої служби у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання судового рішення було відмовлено. В подальшому державним виконавцем 07.05.2024 року повторно було направлено вимогу до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області надати інформацію про стан виконання рішення суду. 14.05.2024 року до відділу надійшла відповідь за вих. № 1800-04-01-5/23060 від 14.05.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, де було зазначено про те, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було нараховано стягувачу ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, що склала суму в розмірі 8179,00 грн. . 07.05.2022 року ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, було виплачено грошову допомогу в розмірі 1491,00 грн. , залишок в розмірі 8179,00 грн. буде виплачено у разі їх надходження з Пенсійного фонду України до Головного управління на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог. Виконавчий лист № 480/3613/22, виданий Сумським окружним адміністративним судом 31.07.2023 року, перебуває на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках виконавчого провадження АСВП 72896900 з 28.09.2023 року. В ході виконання рішення суду державним виконавцем, керуючись вимогами ст. 63 Закону України Про виконавче провадження , було вжито всі заходи передбачені відповідною статтею для виконання рішення суду. З моменту відкриття виконавчого провадження від позивача надходило декілька заяв різного змісту, а саме: - 12.10.2023 року заява про накладення штрафу; - 16.10.2023 року заява про накладення штрафу; - 20.10.2023 року заява про направлення інформації, яка була отримана від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області; - 21.02.2024 року заява про надання інформації про хід виконавчого провадження ВП № 72896900. На вказані заяви заявнику надавались відповіді, а клопотання виконувались. Таким чином, твердження позивача щодо невжиття відповідачем всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення та відсутність правових підстав для подачі до суду заяви на зміну способу і порядку виконання рішення суду не відповідає дійсності. Крім цього, ст. 16 ЦК України і встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень. За змістом ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Водночас, необхідною підставою для притягнення відповідного органу (органу державної виконавчої служби) до відповідальності у виді стягнення шкоди, є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що не вчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання судового рішення, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди. Факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, яка полягала у відсутності у виконавчому провадженні ВП № 72896900 копії довідки про розмір призначеної грошової допомоги, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Відповідний висновок був зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 12.06.2023 року в рамках справи № 686/7245/22. Станом на дату надання відзиву на позовну заяву будь-яких рішень судів, які б набрали законну силу чи рішень вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби щодо визнання протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідачів, які б могли мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків, немає. Це є безумовною підставою для висновку про відсутність причинного зв`язку між діями посадових осіб органів державної виконавчої служби та можливою заподіяною шкодою. Посилання позивача на рішення Сумського окружного адміністративного суду, на постанову Верховного Суду у справі № 480/3613/22 від 10.07.2023 року, як на судове рішення, що вказує на протиправний характер дій відповідача, є безпідставним, оскільки Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не було та не є учасником справи № 480/3613/22. Крім цього, це судове рішення було винесене ще до відкриття виконавчого провадження АСВП 72896900. Також він звертає увагу суду на те, що, відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження , рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Таким чином, в ході судового розгляду справи № 592/6880/24 Ковпаківський районний суд м. Суми не може давати оцінку діям чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, вчиненим під час виконання виконавчого провадження АСВП 72896900 з примусового виконання виконавчого листа № 480/3613/22, виданого 31.07.2023 року Сумським окружним адміністративним судом. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Відповідно до абз. 2 ч. 3 зазначеної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з положень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її було заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Положеннями абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: - наявність такої шкоди; - протиправність діяння її заподіювача; - наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) , яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, у зазначеній справі суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи вищезазначене, відповідач приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, оскільки до суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків, які відповідач оцінив у 5000 грн. . Щодо стягнення в дохід державного бюджету з ОСОБА_1 штрафу. Ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до п. 3 ч 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Враховуючи зміст позовних вимог та ті обставини, що у травні 2022 року ОСОБА_1 була виплачена грошова допомога до 5 травня в розмірі 1491 грн. (встановлено Сумським окружним адміністративним судом під час винесення рішення у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року) , про що позивач не міг не знати; відсутність будь-яких рішень судів, які б набрали законної сили чи рішень вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби щодо визнання протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідачів, які б могли мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків, поданий ОСОБА_1 позов є завідомо безпідставними та має очевидно штучний характер. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором (ч. 2 ст. 262 ЦПК України) . Ст. 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали. В свою чергу, п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України визначає, що заходами процесуального примусу є штраф. П. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству. Він просив: 1. Відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. 2. Постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з ОСОБА_1 штрафу у сумі до 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 908,40 грн. (3028 грн. х 0,3) за зловживання процесуальними правами за подачу завідомо безпідставного позову, який має очевидно штучний характер (вхідний № 20561/24 від 21.05.2024 року) (а. с. 21-31) .

23.05.2024 року позивач ОСОБА_1 надіслав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив, в якій він зазначив про те, що 20.05.2024 року о 13 годині 58 хвилин на адресу електронного суду ОСОБА_1 надійшов відзив Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди. По суті відзиву Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди він повідомляє наступне. На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 72896900 з примусового виконання виконавчого листа № 480/3613/22, виданого 31.07.2023 року Сумським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що не спростовується ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву та підтверджується наступними документами, які перебувають у виконавчому провадженню № 72896900 з примусового виконання виконавчого листа № 480/3613/22: 1. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України (далі ГУ ПФУ) в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії було задоволено. Було визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Сумській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком (додаток № 14) . 2. 07.11.2022 року Сумським окружним адміністративним судом було видано ОСОБА_1 виконавчий лист у справі № 480/3613/22. Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області оскаржило рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Сумській області рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року було скасоване, а в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Після скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду апеляційним судом ГУ ПФУ в Сумській області до канцелярії суду було подано заяву ГУ ПФУ в Сумській області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 року було задоволено та було визнано виконавчий лист у справі № 480/3613/22 таким, що не підлягає виконанню. 3. Постанову колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 480/3613/23 від 14.03.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком не оскаржило. 4. 10.04.2023 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року у справі № 480/3613/22. 5. Після скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду апеляційним судом ГУ ПФУ в Сумській області до канцелярії суду було подано заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 року було задоволено та було визнано виконавчий лист у справі № 480/3613/22 таким, що не підлягає виконанню. 6. Постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2023 року у справі № 480/3613/22 касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено (додаток № 1) . Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 року у справі № 480/3613/22 було скасовано. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 було залишено без змін. Постанова набрала законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 7. 12.07.2023 року (додаток № 2) він просив Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області направити на його адресу розпорядження про нарахування та сплату ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області станом на 17.07.2023 року він не одержав. 8. 17.07.2023 року (додаток № 3) він просив Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області направити на його адресу розпорядження про нарахування та сплату ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області станом на 14.08.2023 року він не одержав. 9. 31.07.2023 року згідно заяви ОСОБА_1 . Сумським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист у справі № 480/3613/22. 10. 14.08.2023 року (додаток № 4) він просив Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області направити на його адресу розпорядження про нарахування та сплату ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області станом на 14.08.2023 року він не одержав. 11. 15.08.2023 року на його адресу надійшов вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якому зазначене (додаток № 5) : Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 та постанову Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2023 у справі № 480/3613/22 виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області в межах покладених судом зобов`язань. Сума нарахованих коштів згідно з рішенням суду склала 8179,00 грн. . Копія довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 до вих. № 1800-0202-8/35989 на його адресу не представлено. У вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області спрямована неправдива інформація в процесуальні документи про суму нарахування 8179,00 грн. замість 9670,00 грн. . 12. У зв`язку із невиконанням вказаного рішення суду, він 25.09.2023 року звернувся із заявою про примусове виконання рішення до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) . 13. 28.09.2023 року державним виконавцем Сторчак А. С. , у відповідності до ст. ст. 3, 4, 24, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження , було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа у справі № 480/3613/22, а саме: нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком (додаток № 6) . Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 72896900 від 28.09.2023 року по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 14. Постанова ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій (додаток № 7) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 15. Постанова ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення виконавчого збору (додаток № 8) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 16. Постанова ВП № 72896900 від 20.10.2023 року про накладання штрафу у сумі 5100,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року (додаток № 9) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 17. Постанова ВП № 72896900 від 06.11.2023 року про накладання штрафу у сумі 10200,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року (додаток № 10) не була оскаржена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. Проте, на даний час вказане рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку залишається невиконаним. 18. На адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (виконавче провадження ВП № 72896900 від 28.09.2023 року) надійшов вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (додаток № 11) , у якому спрямована неправдива інформація в процесуальні документи про суму нарахування 8179,00 грн. замість 9670,00 грн. Копія довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 до вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року не представлена. Вищевказане суперечить: - рішенню Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року; - постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2023 року у справі № 480/3613/22; - постанові про відкриття виконавчого провадження № № 72896900 від 28.09.2023 року з приводу примусового виконання виконавчого листа у справі № 480/3613/22 про нарахування та виплату ОСОБА_1 недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; - постанові ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій; - постанові ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення виконавчого збору; - постанові ВП № 72896900 від 20.10.2023 року про накладання штрафу у сумі 5100,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року; - постанові ВП № 72896900 від 06.11.2023 року про накладання штрафу у сумі 10200,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року. Копію довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 у справі № 480/3613/22 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від ГУ ПФУ в Сумській області не зажадало. 19. 04.12.2023 року до Сумського окружного адміністративного суду надійшла заява старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення способу і порядку виконання рішення суду. Не маючи копії довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 до вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року старший державний виконавець просив встановити порядок виконання рішення у даній справі, визначивши стягнути з ГУ ПФУ в Сумській області на користь ОСОБА_1 нараховану грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги в сумі 8179 грн. . Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 11.12.2023 року в зміні способу та порядку виконання судового рішення було відмовлено (додаток № 12) . 20. 01.04.2024 року йому надійшов вих. № 1800-0202-8/14910 від 25.03.2024 року (додаток № 15) , де зазначене: На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 та постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2023 у справі № 480/3613/22 Вам нараховано грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у сумі 8179,00 грн. (копія довідки про розмір призначеної і фактично отриманої грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 4803613/22 додається) . Копії довідки про розмір призначеної та фактично отриманої грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 немає. 21. 02.04.2024 року (додаток № 16) , 15.04.2024 року (додаток № 17) він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з вимогою направити на його адресу копію довідки про розмір призначеної і фактично отриманої грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22. 22. 30.04.2024 року йому надійшов вих. № 1800-0202-8/20074 від 25.04.2024 року (додаток № 18) довідка про розмір призначеної і фактично отриманої грошової допомоги дата реєстрації довідки в ГУ ПФ в Сумській області 11.08.2023 року вих. № 1800-0401-16/41, де зазначене про те, що вона видана на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року. Розмір грошової допомоги призначений з урахуванням рішенням суду 9670,00 грн. , розмір грошової допомоги фактично виплачений 1491,00 грн. , різниця 8179,00 грн. . 23. У вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року, у вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області спрямована неправдива інформація в процесуальні документи про суму нарахування 8179,00 грн. замість 9670,00 грн. . Копія довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 до вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року не представлена. 24. ОСОБА_2 надав суду скріншот виплатної відомості Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, де зазначене: за 05.2022 року призначене 5552,40 грн. , виплачено 1491,00 грн. . Тобто підтверджено, що йому сплачена пенсія 17.06.2022 року у сумі 5552,40 грн. . Копії платіжного доручення про сплату 5552,40 грн. немає, копії платіжного доручення про сплату 1491,00 грн. немає. 25. Тобто посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції фактично внесені неправдиві відомості у процесуальні документи: ухвалу Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 11.12.2023 року в зміні способу і порядку виконання судового рішення відмовлено (додаток № 12) , вих. № 1800-0202-8/20074 від 25.04.2024 року (додаток № 18) , вих. № 1800-0401-16/41 (додаток № 18) , вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року, у вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року, вих. № 1800-0202-8/14910 від 25.03.2024 року. 26. Водночас, ОСОБА_1 вважає, що відповідач, отримавши копії документів, не був позбавлений можливості з урахуванням наданих повноважень, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII, надіслати боржнику лист про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для виконання судового рішення у справі № 480/3613/22 від 10.07.2023 року. З огляду на викладене, ОСОБА_1 дійшов висновку про те, що державним виконавцем у спірних правовідносинах не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення та не було правових підстав для подачі до суду заяви на зміну рішення суду у справі № 480/3613/22 на підставі вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року, вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року. До позовної заяви і відповіді додає: - відповідь ОСОБА_1 на відзив Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди; - додаток № 15 копія вих. № 1800-0202-8-14910 від 25.03.2024 року; - додаток № 16 копія заяви ОСОБА_1 від 02.04.2024 року; - додаток № 17 копія заяви ОСОБА_1 від 15.04.2024 року; - додаток № 18 копія вих. № 1800-0202-8-20074 від 25.04.2024 року. Він просив: 1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 2. Стягнути з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. (вхідний № 21096/24 від 23.05.2024 року) (а. с. 69-73) .

27.08.2024 року представниця відповідача за довіреністю старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сторчак Анжела Сергіївна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення (на відповідь на відзив) , із змісту якого вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 72896900 з примусового виконання виконавчого листа № 480/3613/22, виданого 31.07.2023 року Сумським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Безпосередньо рішенням суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 було встановлено, що згідно змісту позовної заяви, спірними питанням у справі є не здійснення нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , проведення нарахування і виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік не в повному обсязі, без урахування рішення Конституційного Суду України від 2, п. 26 розд. VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Натомість відповідачем виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги у 2022 році здійснена у розмірах відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України № 540 від 07.05.2022 року Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань . Згідно з Постановою № 540 разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році виплачувалася учасникам бойових дій в розмірі 1491 грн. . Ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2022 рік встановлено, що прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 1 січня становить 1934 грн. . Відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у редакції Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 25.12.1998 № 367-XIV у 2022 року ОСОБА_1 мав право на отримання разової грошової допомоги, яка виплачується щорічно до 05 травня в розмірі 9670,00 грн. (5 х 1934 грн. ) . Враховуючи те, що у травні 2022 ОСОБА_1 була виплачена грошова допомога до 5 травня в розмірі 1491 грн. , то залишок невиплачених коштів складає 8179,00 грн. . Таким чином, Сумським окружним адміністративним судом під час розгляду справи № 480/3613/22 було встановлено, що ОСОБА_1 була виплачена грошова допомога до 5 травня в розмірі 1491 грн. ще у травні 2022, тобто до ухвалення рішення (05.09.2022 року) . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В свою чергу, 20.10.2023 року до відділу надійшла відповідь за вих. № 1800-04-01-5/46859 від 19.10.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, де було зазначено про те, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було здійснено нарахування разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік. Розмір доплати разової грошової допомоги становить 8179,00 грн. , виплата якої не здійснено. Таким чином, боржником рішення суду не виконане в частині виплати стягувачу нарахованих коштів. 14.05.2024 року до відділу надійшла відповідь за вих. № 1800-04-01-5/23060 від 14.05.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області де було зазначено про те, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було нараховано стягувачу ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, що склала суму в розмірі 8179,00 грн. . 07.05.2022 року ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, було виплачено грошову допомогу в розмірі 1491,00 грн. , залишок в розмірі 8179,00 грн. буде виплачено у разі їх надходження з Пенсійного фонду України до Головного управління на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Посилання скаржника про неотримання грошової допомоги на виконання рішення суду у розмірі 1491,00 грн. та ствердження ОСОБА_1 про те, що це виплата пенсії, то дане твердження не відповідає дійсності. 17.06.2024 року надійшла відповідь за вих. № 1800-04-01-5/27761 від 17.06.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, де було зазначено про те, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було здійснено виплату грошової допомоги в розмірі 1491,00 грн. , що підтверджується скріншотом виплатної відомості, адже як з нього видно, то ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 року до 01.07.2022 року отримував виплату пенсії в розмірі 4061,40 грн. і лише у червні 2022 року отримав пенсію в розмірі 5552,40 грн. , з яких 4061,40 грн. розмір виплати пенсії та 1491,00 грн. розмір виплати грошової допомоги. В свою чергу, виходячи з наявної судової практики, адміністративними судами під час розгляду адміністративних позовів боржників щодо оскарження постанов державних виконавців про накладення штрафу визначено, що державний виконавець з огляду на свій правовий статус не може під час примусового виконання судового рішення давати правової оцінки змісту (суті) рішення відповідача як критерію/умови належного виконання боржником судового рішення (щодо якого відкрито виконавче провадження) . Доводи відповідача в цій частині є слушними і заслуговували б на увагу у тому випадку, якби цьому рішенню боржника давав оцінку суд в рамках судового контролю за виконанням судового рішення. Проте у спорі, де оскаржується постанова державного виконавця щодо накладення штрафу відповідно до ст. 63 Закону № 1403-VIII, ці доводи не стосуються предмету доказування, відповідно не впливають на висновки, яких дійшов суд в цій справі. Вищевказана правова позиція суду узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 805/2174/17-а . На підставі вищезазначеного рішення суду боржником виконано в частині нарахування виплати, а державний виконавець не вправі перевіряти правильність нарахування грошової допомоги на виконання рішення суду у справі № 480/3613/22. Стосовно посилання ОСОБА_1 в скарзі та відповіді на відзив про неотримання копії довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду у справі № 480/3613/22, то вона звертає увагу суду на те, що самим же ОСОБА_1 факт отримання даної довідки підтверджується заявою від 22.05.2022 року. В заяві (відповіді) ОСОБА_1 від 22.05.2022 року самим скаржником додано додатком № 18 відповідь Головного управління Пенсійного фонду України від 25.04.2024 року за вих.№ 1800-0202-8/20074 з додатками, а саме: довідка про розмір призначеної та фактично отриманої грошової допомоги. Додатково вона звертає увагу суду на те, що, якщо ОСОБА_3 , як він заявляє, не було отримано довідки про розмір призначеної та фактично отриманої грошової допомоги, то на підставі чого скаржник всюди посилається на те, що розмір 8179,00 грн. нарахованої виплати не відповідає дійсності і вірна сума 9670,00 грн. , адже ця інформація міститься лише в самій довідці. Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках,передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення. Ч. 3 ст. 33 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень , мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. В свою чергу, ч. 2 ст. 7 Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень передбачено, що у разі якщо рішення суду, зазначені в ч. 1 цієї статті, не виконані протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення. Таким чином, державним виконавцем було підготовлено та направлено 20.11.2023 року до Сумського окружного адміністративного суду заяву про зміну способу і порядку виконання рішення у справі № 480/3613/22. Ухвалою у справі № 480/3613/22 від 11.12.2023 року, виданою Сумським окружним адміністративним судом у задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень управління забезпечення державної виконавчої служби у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання судового рішення було відмовлено. Таким чином, твердження позивача щодо не вжиття відповідачем всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення та відсутність правових підстав для подачі до суду заяви на зміну способу і порядку виконання рішення суду не відповідає дійсності (вхідний № 33461/24 від 27.08.2024 року) (а. с. 88-90) .

30.08.2024 року позивач ОСОБА_1 надіслав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди. По суті відзиву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції він повідомляє наступне. Скріншот виплатної відомості. pdf не є фінансовим документом, це внутрішній документ, він не пред`являється за підписом бухгалтера, печатки до Казначейства України до оплати та по ньому не проводиться оплата. Платіжне доручення не надане Головним управлінням Пенсійного фонду у Сумській області Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Сумському окружному адміністративному суду та ОСОБА_1 . Як стверджує ОСОБА_4 , 07.05.2022 року ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, була виплачена грошова допомога в розмірі 1491 грн. . В довідці вих. № 2RTARVH5VBLA23S4 від 08.07.2022 року у розділі деталі операції Головним управлінням Пенсійного фонду у Сумській області не зазначено Постанова Кабінету Міністрів України № 540 Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань у сумі 1491 грн. , а зазначено виплати Пенсійного фонду, пенсія у сумі 5552,40 грн. . 04.12.2023 року до Сумського окружного адміністративного суду надійшла заява старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення способу і порядку виконання рішення суду. Не маючи копії довідки про розмір призначеної грошової допомоги на виконання рішення суду від 05.09.2022 року у справі № 480/3613/22 до вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року, в якій державний виконавець просив встановити порядок виконання рішення у даній справі, визначивши стягнути з ГУ ПФУ в Сумській області на користь ОСОБА_1 нараховану грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, в сумі 8179 грн. , намагається викласти у своєму понятті рішення суду. Тобто старший державний виконавець вносить неправомірні дані до виконавчого провадження і до заяви про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, чим намагається обдурити суд. Вищевказане суперечить: - рішенню Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 05.09.2022 року; - постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.07.2023 року у справі № 480/3613/22; - постанові про відкриття виконавчого провадження № 72896900 від 28.09.2023 року з приводу примусового виконання виконавчого листа у справі № 480/3613/22 про нарахування та виплату ОСОБА_1 недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; - постанові ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій; - постанові ВП № 72896900 від 28.09.2023 року про стягнення виконавчого збору; - постанові ВП № 72896900 від 20.10.2023 року про накладання штрафу у сумі 5100,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року; - постанові ВП № 72896900 від 06.11.2023 року про накладання штрафу у сумі 10200,00 грн. по виконавчому листу № 480/3613/22 від 10.07.2023 року. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/3613/22 від 11.12.2023 року в зміні способу і порядку виконання судового рішення було відмовлено. Водночас, ОСОБА_1 вважає, що відповідач, отримавши копії документів, не був позбавлений можливості з урахуванням наданих повноважень, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII, надіслати боржнику лист про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для виконання судового рішення у справі № 480/3613/22 від 10.07.2023 року. З огляду на викладене, ОСОБА_1 дійшов висновку про те, що державним виконавцем у спірних правовідносинах не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення та не було правових підстав для подачі до суду заяви на зміну рішення суду у справі № 480/3613/22 на підставі вих. № 1800-0202-8/35989 від 15.08.2023 року, вих. № 1800-0401-5/46859 від 19.10.2023 року. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження. За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Право на справедливий суд, гарантоване особі у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина процесу в розумінні ст. 6 Конвенції (Іммобільяре Саффі проти Італії , заява № 22774/93, від 28.07.1999 року, § 63; Горнсбі проти Греції від 19.03.1997 року, § 40) . У пілотному рішенні Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: ...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (рішення у справі Метаксас проти Греції (Metaxas v. Greece ) , № 8415/02, п. 19, від 27.05.2004 року, рішення у справі Лізанец проти України (Lizanets v. Ukraine ) , № 6725/03, п. 43, від 31.05.2007 року) . У п. 54 суд звернув увагу на те, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine ) , № 29439/02 від 26.04.2005 року, рішення у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine ) , № 1811/06 від 19.02.2009 року) . У п. п. 35, 38, 82 справи Бурмич та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав на справу Бурдов проти росії (№ 2) , в якій, зокрема, вказано: У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу . Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 , п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. П. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) , прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того, у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року роз`яснено про те, що, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року зазначено про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) , яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини в п. 37 рішення у справі Недайборщ проти російської федерації зазначив про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Європейський суд з прав людини також зазначив про те, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі Скордіно проти Італії , заява № 36813/97, п. п. 203, 204, рішення у справі Вассерман проти росії , заява № 21071/05, п. 50) . Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки і виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 07.05.2002 року у справі Бурдов проти росії , п. 100) . Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, позивач посилався на ту обставину, що факт неправомірної бездіяльності відповідача встановлено судовим рішенням, а тривале, невиконання судового рішення завдало йому моральних страждань. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги тривале невиконання рішення суду щодо виплати одноразової грошової допомоги до 05 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виконання якого було гарантовано державою, ОСОБА_5 доходить висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 8000 грн. з Державного бюджету України, що буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 виходив, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в життєвих стосунках, та керується принципами розумності, справедливості та співмірності. При цьому, слід зазначити про те, що згідно ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин. Ст. 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Верховним Судом у постанові від 14.09.2022 року у справі № 759/7630/20, рішенням Ковпаківського районного суду у справі № 577/1413/24 від 19.06.2024 року, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі № 583/1604/24 від 25/04/2024 року, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі № 583/673/24 від 01/03/2024 року, зокрема, вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України) . Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16) . Відповідь ОСОБА_1 на відзив Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди є обов`язковим додатком до матеріалів позовної заяви. ОСОБА_1 підтверджує те, що ним не було подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (вхідний № 34020/24 від 30.08.2024 року) (а. с. 117-120) .

30.10.2024 року представниця відповідача за довіреністю старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сторчак Анжела Сергіївна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми додаткові пояснення у справі, із змісту яких вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. . 29.08.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 . Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вважає безпідставною та необґрунтованою відповідь ОСОБА_1 та підтримує свою позицію, викладену у відзиві та додаткових поясненнях, і просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю (вхідний № 41842/24 від 30.10.2024 року) (а. с. 125) .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 прибув. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Він надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити (а. с. 74, 55, 81-83, 85, 86, 124, 135) .

В судове засідання представник відповідача за довіреністю головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ричкаль Сергій Павлович, представниця відповідача за довіреністю старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сторчак Анжела Сергіївна не прибули. Про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Їхнє неприбуття не є перешкодою для розгляду справи по суті (а. с. 78, 79, 123, 131, 134) .

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ознайомившись із позовною заявою, відзивом на позовну заяву, відповіддю на відзив, письмовими поясненнями у справі, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, суд дійшов наступного висновку.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ст. 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. В ст. 1173 ЦК України вищезазначене положення знайшло подальший розвиток. Ст. 1173 ЦК України є спеціальною, тобто в ній передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей можна віднести: а) суб`єктний склад завдавачів шкоди. Суб`єктами завдання шкоди є органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; б) завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади. Такі діяння можуть мати різноманітні види та форми. Ними можуть бути різні накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи (причому немає значення, зроблені вони в усній чи в письмовій формі) , які підлягають обов`язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані. Поряд із діями, тобто активною поведінкою державних органів, їх посадових та службових осіб, шкода у зазначеній сфері може бути заподіяна і шляхом протиправної бездіяльності, оскільки в області владно-адміністративних відносин вимагається активність, і неприйняття необхідних мір, передбачених законами або іншими правовими актами, може призвести до завдання шкоди. Якщо шкода завдається не в сфері адміністративно-владних відносин, а в сфері господарської або технічної діяльності органів державної влади, вона відшкодовується не за правилами ст. 1173 ЦК України, а на загальних підставах, тобто на підставі ст. 1166 ЦК України; в) завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Незаконними діяннями органів державної влади є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Суб`єктом відшкодування завданої шкоди є держава. Тобто шкода відшкодовується за рахунок державного бюджет.

Із змісту абз. 3 п. 3, абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року вбачається, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) , прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків; відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0004700-95#Text) .

Крім того, суд бере до уваги положення п. 6.6. розд. VI. Психологічна експертиза Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року № 1950/5) , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.01.2013 року за № 1/22533, із змісту якого вбачається орієнтовний перелік вирішуваних питань при призначенні та проведенні психологічної експертизи, а саме: - чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для особи (прізвище, ім`я та по батькові) ? Якщо так, то чи завдані особі (прізвище, ім`я та по батькові) страждання (моральна шкода) ? ; - чи спричинені особі (прізвище, ім`я та по батькові) страждання (моральна шкода) за умов ситуації (зазначаються умови ситуації) , що досліджуються у справі? Якщо особі (прізвище, ім`я та по батькові) завдані страждання (моральна шкода) , який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду) ? (офіційне опублікування: Офіційний вісник України, 2013, № 3 (22.01.2013) , ст. 91) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z0705-98#Text) .

Аналізуючи встановлені обставини справи, наведені норми права, які врегульовують вказані спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Отже, що стосується позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. , то суд дійшов наступного висновку.

Що стосується можливого заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу, то суд враховує те, що вимога про відшкодування моральної шкоди є такою, що не обґрунтована належними та допустимим доказами й є лише припущенням позивача (абз. 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0014700-09#Text) .

А доказування не може ґрунтуватися на припущеннях в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Крім того, суд бере до уваги те, що, з невідомих суду причин, позивач не скористався своїм правом ініціювання питання щодо призначення судової психологічної експертизи для з`ясування питань: - чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для позивача? - якщо так, то чи завдані позивачу страждання (моральна шкода) ? ; - чи спричинені позивачу страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджуються у справі? ; - якщо позивачу завдані страждання (моральна шкода) , який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду) , як те передбачено ст. 103 ЦПК України та Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, слід відмовити.

Крім того, на думку суду, ефективним способом захисту в даному випадку є звернення до Сумського окружного адміністративного суду з метою встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах та зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, як те передбачено ст. 382 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий: І.Г. Бичков