Справа № 953/9109/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Демченко С. В.,
секретар судового засідання Кошова О. В.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних,
26 вересня 2023 року позивач звернувся засобами «Електронний суд» до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 309 грн та інфляційні витрати у розмірі 2122 грн 91 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 858, 88 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2900 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк 03 жовтня 2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
10 січня 2024 року від відповідача на адресу надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, з огляду на те, що дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.
11 січня 2024 року на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких викладені доводи, аналогічні, викладеним у відповіді на відзив.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечував.
Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2022 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та стягнуто ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5985 грн 19 коп., судовий збір в розмірі 908 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.
Зі змісту вказаного рішення суду слідує, що17 лютого 2021 року близько 08 години 50 хвилин у м. Харкові по вул. Астрономічна, 7а, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Honda Accord», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Honda Civic», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . У результаті зазначеної вище ДТП застрахованому транспортному засобу «Honda Civic», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були завдані механічні ушкодження.
Як вбачається зі змісту вказаного рішення суду 02 серпня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір № 02/08/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 5037871 від 14 липня 2020 року.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2021 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2022 року набрало законної сили 27 січня 2023 року.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З наданої позивачем інформації з АСВП вбачається, що 08 червня 2023 року органом ДВС відкриті виконавчі провадження № 71976116, № 71976483, № 71976589, стягувачем за якими є ФОП ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_2 .
Відповідно до інформації з АСВП виконавчі провадження № 71976116, № 71976483, № 71976589 завершені.
До матеріалів справи позивачем наданий розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до вихідних даних дата виникнення заборгованості 02 жовтня 2021 року, дата розрахунку 22 червня 2023 року, сума боргу 5985 грн, розмір пені - подвійна облікова ставка НБУ, кількість днів прострочення 625. Розрахунок 3 % річних: період розрахунку 02 жовтня 2021 року по 22 червня 2023 року, сума боргу 5895 грн, 3 % річних, грн. - 309 грн, втрати від інфляції за період з жовтня 2021 року по червень 2023 року із зазначенням індексу інфляції 2122, 91 грн.
Суд, надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами встановив таке.
Так, предметом позову у вказаній справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання в сумі 309 грн та інфляційні втрати у розмірі 2122 грн.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Положеннями ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, у тому числі є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Вимогами ст. ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ст. ст. 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
За приписами ч. 1, 2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2022 року з відповідача на його користь підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
23 червня 2023 року ОСОБА_2 виконав свої зобов`язання перед ФОП ОСОБА_1 за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2022 року у повному обсязі, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами і не заперечується позивачем.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за період із 02 жовтня 2021 року по 22 червня 2023 року.
Отже, період невиконання рішення слід рахувати від дати набрання ним законної сили до дня виконання рішення суду.
З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.
Водночас до суду з даним позовом звертається ОСОБА_1 як фізична особа.
Однак, відповідно до частини першої статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
При цьому Верховний Суд у постанові від 26.03.2020 у справі № 803/979/16 закцентував увагу на тому, що права та обов`язки фізичної особи-підприємця в правовідносинах, де фізична особа виступає суб`єктом підприємницької діяльності, відрізняються від права та обов`язків цієї особи лише як фізичної.
Тобто, невиконання ОСОБА_2 своїх грошових зобов`язань за рішенням суду від 22 грудня 2022 року має можливим наслідком порушення прав фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на користь якого стягнуті кошти з ОСОБА_2 , та не має наслідком порушення прав ОСОБА_1 як фізичної особи, який в даному випадку звернувся до суду з цими вимогами.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що встановлена судом відсутність порушеного права ОСОБА_1 , як фізичної особи, невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, є підставою для відмови у задоволенні даного позову.
За таких обставин, суд на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі за безпідставністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних - відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 17 січня 2024 року.

Суддя С.В. Демченко