Справа № 750/1066/24
Провадження № 2/750/713/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

секретаря - Примак Т.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Пенітенціарної академії України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

у січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пенітенціарної академії України, просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення позивача з роботи, поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовано позов тим, що з серпня 2018 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді провідного інженера групи засобів зв`язку, потім його було переведено на посаду старшого викладача кафедри військової підготовки за контрактом № 53, який неодноразово продовжувався. Наказом від 26.06.2022 позивача призначено викладачем кафедри військової підготовки Академії державної Пенітенціарної служби за контрактом №53, який був продовжений до 31.12.2023. На думку позивача, трудові відносини, що виникли між ним та відповідачем набули характеру безстрокових, оскільки тривали поза межами Контракту № 53. 31.12.2023 позивача було звільнено за п.2 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення з посади викладача Пенітенціарної академії України незаконним, безпідставним та таким, що порушує його право на працю, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

Представник Пенітенціарної академії України подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що позивача було звільнено у зв`язку із закінченням контракту. Твердження позивача про безстрокові трудові відносини спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Позивач подав відповідь на відзив та зазначив, що аргументи викладені у відзиві не спростовують обставини справи.

Представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив, просила відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав до суду пояснення в якому зазначив, що звільнення позивача, якому залишилось півтора року до досягнення пенсійного віку, було незаконним та несправедливим. Ніякої виробничої необхідності звільняти позивача у відповідача насправді не було. Останній міг запропонувати позивачу іншу посаду і тим самим уникнути його звільнення.

В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на відзив на позовну заяву.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 06.08.2018 року № 188 о/с позивача було призначено на посаду провідного інженера групи засобів зв`язку Академії Державної пенітенціарної служби.

Відповідно до наказу від 21.09.2023 № 232 о/с позивача було переведено з посади провідного інженера групи засобів зв`язку на посаду старшого викладача кафедри військової підготовки, за результатами проведення конкурсу на заміщення вакантної посади, за контрактом з 21.09.2018 по 31.12.2018, за його згодою.

21 вересня 2018 року між Позивачем та Відповідачем було укладено контракт № 53. Відповідно до п. 1.1 Розділу 1 Контракту цей контракт є строковим трудовим договором. За п.п «а» п. 6.1. Розділу 6 Контракт припиняється після закінчення строку дії контракту. Відповідно до п. 7.1. та 7.3 Розділу 7 Контракту строк дії контракту з 21.09.2018 по 31.12.2018 Умови контракту можуть бути змінені тільки за згодою сторін у письмовій формі.

За згодою Позивача на підставі наказів Відповідача термін дії Контракту продовжувався:

- з 01.01.2019 по 31.12.2019 (наказ № 307 о/с від 29.12.2018), додаткова угода №1 від 31.12.2018 до Контракту;

- з 01.01.2020 по 31.12.2020 (наказ № 236 о/с від 27.12.2019), додаткова угода №2 від 27.12.2019 до Контракту;

- з 01.01.2021 по 31.12.2021 (наказ № 219 о/с від 31.12.2020), додаткова угода №3 від 31.12.2020 до Контракту;

- з 01.01.2022 по 31.12.2022 (наказ № 266 о/с від 29.12.2021), додаткова угода №4 від 29.12.2021 до Контракту;

- з 01.01.2023 по 31.12.2023 (наказ № 324 о/с від 30.12.2022), додаткова угода №6 від 30.12.2022 до Контракту.

Згідно наказу від 26.07.2022 № 170 о/с з 01.08.2022 року Позивача було призначено викладачем кафедри військової підготовки, за контрактом, зі встановленням посадового окладу в розмірі 8959 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. У зв`язку з переведенням Позивача на іншу посаду, відповідні зміни були внесені до Контракту відповідно до Додаткової угоди № 5 від 26.07.2022 року.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Порядок укладення контрактів визначено Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті на роботу працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №170з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 10 вказаного Положення у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Згідно п.8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Тобто, статтею передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку.

Контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки за два місяці до закінчення строку дії контракту за згодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк.

Відповідно до ч.2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 23 цього Кодексу.

Разом з тим, якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила ч.2 статті 39-1 КЗпП України.

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини, викладений у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 664/2284/16-ц.

Відтак, укладений з позивачем 21 вересня 2018 року строковий трудовий контракт, був оформлений відповідно до положень чинного трудового законодавства.

Підписання контракту позивачем вказувало на добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і у період, що визначений у контракті.

За відсутності укладення між сторонами до дня закінчення строку дії контракту угоди щодо продовження його дії на новий строк, роботодавець, на підставі умов контракту та у зв`язку з припиненням строку його дії, правомірно припинив трудові правовідносини з позивачем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Посилання позивача, що після закінчення контракту трудові відносини фактично тривали і жодна із сторін не вимагала їх припинення, тому дія договору вважається продовженою на невизначений строк, не може бути підставою для визнання звільнення незаконним, оскільки позивач звільнений за закінченням строку (пункти 2 і 3 ст. 23 КЗпП України). Так як, закінчення терміну дії контракту і видання у зв`язку із цим наказу або розпорядження про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини.

Контрактом не передбачено повідомляти керівника про намір припинення дії контракту у визначений ним спосіб, проте 30 жовтня 2023 року відповідач повідомив позивача про закінчення строку дії Контракту № 53.

У такому випадку звільнення має бути проведено саме на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України- закінчення строку дії контракту.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 664/2284/16-ц.

Пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін, однак будь-які дані про звернення позивача до відповідача з пропозицію укладення контракту на довший термін або безстрокового трудового договору в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст.80 ЦПК).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача з роботи здійснено відповідачем з дотриманням норм трудового законодавства, а тому у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі слід відмовити. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягають залишенню без задоволення, враховуючи що вони є похідними від вимог про поновлення на роботі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Пенітенціарної академії України (вул. Гонча, 34, м. Чернігів, ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 08.04.2024.

Суддя