Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/193/24
Провадження № 2/945/605/24
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

20 червня 2024 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Фути О.В., прокурора ОСОБА_1 , розглянувши в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_2 , третя особа ТОВ «Дорф» про конфіскацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Керівник Миколаївської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_2 , третя особа ТОВ «Дорф» про конфіскацію земельної ділянки.

Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0075068, виданого 03.03.1997 Миколаївською районною державною адміністрацією отримав право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Кіровське», розміром 9,25 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі 21.07.1999 за № 1-908, ОСОБА_2 , яка є громадянкою Республіки Білорусь отримала право на вищевказану земельну частку (пай). Розпорядженням Миколаївської районної державної адміністрації від 03.04.2009 № 122-р «Про затвердження технічних документацій із землеустрою в межах територій Криничанської, Кривобалківської, Нечаянської та Петрівської сільських рад» затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності громадян, із них у тому числі ОСОБА_2 на земельну ділянку і площею 7,83 га. Вказане стало підставою для отримання громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 7,83 га з кадастровим номером :09:000:0064 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (наразі Веснянська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області), серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 09.07.2009 Миколаївською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 03.04.2009 № 122-р. Право власності за громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0064 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 02.06.2017 за № 20884089. Згідно з реєстраційною справою № 242 Реєстру речових прав на нерухоме майно, яка відноситься до земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0064, спірну земельну ділянку ОСОБА_2 передала в оренду Товариству з обмеженою відповідальність «Дорф» на підставі договору оренди від 15.05.2017. Строк дії договору по вказаній земельній ділянці визначено - 10 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 22, 80, 81, 145 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) при використанні ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 09.07.2009 по даний час) не відчужила її, а лише передала в оренду, є підстави для її конфіскації у власність держави. На даний час ОСОБА_2 без перешкод використовує спірну земельну ділянку на території України, та отримує дохід. Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при використанні ОСОБА_2 як іноземкою, земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка не відчужила її упродовж року після набуття права власності. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 ЗК України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків. На підставі викладеного просить суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області вказану земельну ділянку.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Прокурор Миколаївської окружної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених в позові. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

В судове засідання представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому на електронну адресу суду подав заяву в якій просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника, позов підтримує.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, неодноразово викликалась до суду, в тому числі оголошеннями на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву або будь-яких заяв від неї до суду не надходило.

В судове засідання представник третьої особи, ТОВ «Дорф» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки їхнього представника до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових пояснень не подавав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і прокурор не заперечує проти порядку заочного розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВВ № 616640, виданого 21.07.1999року державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-908, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач ОСОБА_2 , громадянка Республіки Білорусь, набула право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Кіровське» с.Крива Балка Миколаївського району Миколаївської області, розміром 9,25га, що належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право на землю частку (пай) МК № 0075068 виданого Миколаївською районною державною адміністрацією Миколаївської області 03.03.1997 року,зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 04.03.1997року за №1567.

Розпорядженням Миколаївської районної державної адміністрації від 03.04.2009 № 122-р «Про затвердження технічних документацій із землеустрою в межах територій Криничанської, Кривобалківської, Нечаянської та Петрівської сільських рад» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах територій сільських рад, із них у тому числі ОСОБА_2 на земельну ділянку і площею 7,83 га.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 362331451 від 18.01.2024року власником земельної ділянки кадастровий номер :09:000:0064 площею 7,83га,з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є ОСОБА_2 , підстави внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35648870 від 13.06.2017 (державний акт на право власності на земельну ділянку,серія та номер ЯЖ 2864511, виданий 09.07.2009року Відділом Держкомзему у Миколаївському районі Миколаївської області)

15.05.2017року відповідач ОСОБА_2 передала вказану земельну ділянку в оренду ТОВ "Дорф".

Як на час прийняття у спадщину вказаної земельної ділянки, так і на час розгляду справи в суді, відповідач ОСОБА_2 є громадянкою Республіки Білорусь.

Згідно ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ч.1, ч.2 ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч.6 ст.41 Конституції України конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України "Про міжнародне приватне право", положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.38 Закону України "Про міжнародне приватне право" право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.2 ст.38 Закону України "Про міжнародне приватне право" належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно ч.1 ст.39 Закону України "Про міжнародне приватне право" виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Оскільки спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна, знаходиться на території України, то на неї поширюється дія права України.

Згідно ч.1 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно ч.1 ст.80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно ч.2 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно ч.3 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Згідно ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно ч.5 ст.122 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.130 ЗК України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.

Згідно ч.3 ст.130 ЗК України порушення вимог частин першої і другої цієї статті є підставою для визнання правочину, за яким набувається право власності на земельну ділянку, недійсним, а також для конфіскації земельної ділянки.

Згідно ч.1 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

Згідно ч.2 ст.145 ЗК України у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Згідно ч.4 ст.145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Відповідно до ст. 148 ЗК України земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1, ч.3, ч.4, ч.7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно п.10 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі конфіскації.

Згідно ч.1 ст.348 ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом.

Згідно ч.1 ст.354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.

Згідно ч.2 ст.354 ЦК України обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Відповідач будучи іноземною громадянкою, прийняла у спадщину вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення та протягом року не відчужила її.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для конфіскації вказаної земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність держави.

Обраний прокурором спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами.

Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч.4 ст.81 ЗК України.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 18 вересня 2013 року в цивільній справі № 6-92цс13.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. За п. 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Відомостей про відчуження відповідачем вказаної земельної ділянки Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна не містить.

Враховуючи, що відповідач, будучи громадянином Республіки Білорусь, упродовж року після прийняття спадщини і державної реєстрації права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не відчужила її, суд вважає, що наявні достатні підстави для конфіскації спірної земельної ділянки у власність держави.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 4542грн.

Керуючись ст.ст.319, 321, 346, 348, 354 ЦК України, ст.ст.22, 80, 81, 125, 130, 145 ЗК України, Законом України "Про міжнародне приватне право" від 23 червня 2005 року № 2709-IV, ст.ст.4 - 13, 81, 141, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов керівника Миколаївської окружної прокуратури(ЄДРПОУ 02910048; м.Миколаїв, вул. Бузький бульвар,15) в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (;м.Миколаїв,вул..Миру,34) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; проживаючої: АДРЕСА_1 ), третя особа ТОВ «Дорф» (; м.Миколаїв; вул..12 Поздовжня,1 кв.88) про конфіскацію земельної ділянки,- задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (;м.Миколаїв,вул..Миру,34) земельну ділянку ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ;проживаючої: АДРЕСА_1 )із кадастровим номером :09:000:0064 площею 7,83 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; проживаючої: АДРЕСА_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (; банк ДКСУ, м.Києва; МФО 820172, рахунок отримувача НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 4542грн.

Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 25.06.2024року.

Суддя М.М.Войнарівський