ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року

м. Харків

справа № 638/16811/19

провадження № 22-ц/818/1744/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

позивач Харківська міська рада

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

треті особи - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, Державний реєстратор Печенізької державної адміністрації Харківської області Гаспарян Гамлет Аветікович, Державний реєстратор Комунального підприємства « Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Богославець Сергій Володимирович, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року ухвалене у складі судді Штих Т.В.,-

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року Харківська міська рада звернулась до суд з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію права власності, в якій просила: - скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655030 від 14.06.2017, яким проведено державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 ( (реєстраційний № 101,) ( надалі Гараж № НОМЕР_1 )) та рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655592 від 14.06.2017, яким проведено державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_2 в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 (( реєстраційний № 101), (надалі Гараж № НОМЕР_2 )) ; - визнати недійсним та скасувати: договір купівлі продажу № 2495 від 29.09.2017 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчений ПНХМНОХО ОСОБА_5 , яким відчужено частину Гаражу № НОМЕР_1 ; договір купівлі продажу № 2472 від 28.09.2017 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчений ПНХМНОХО ОСОБА_5 , яким відчужено частину Гаражу № НОМЕР_1 ; договір купівлі продажу № 2492 від 29.09.2017 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчений ПНХМНОХО ОСОБА_5 , яким відчужено частину Гаражу № НОМЕР_2 ; договір купівлі продажу № 2475 від 28.09.2017 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчений ПНХМНОХО ОСОБА_5 , яким відчужено частину Гаражу № НОМЕР_2 . - скасувати рішення Державного реєстратора комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківська області Богославця С.В. від 31.07.2019 № 48037849, яким здійснено об`єднання гаражу № НОМЕР_1 та гаражу № НОМЕР_2 в окремо визначений об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю літ. «ОП-1» загальною площею 81,0 кв.м. розташована по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101 ( надалі Нежитлова будівля)).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.09.2023 у справі № 638/16811/19 прийнято заяву позивача від 02.02.2022 про доповнення позову вимогами про визнання недійсним та скасування договору іпотеки № 639 від 27.02.2020 Нежитлової будівлі, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та скасування рішення державного реєстратора Мереф`янської міської ради Харківської області Микитенко Л.І. від 09.03.2021 № 56979183 про реєстрацію права власності на Нежитлову будівлю за ОСОБА_3 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.09.2023 у прийнято заяву позивача від 31.10.2023 про доповнення позову вимогою про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_2 від Нежитлової будівлі.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі Реєстр речових прав) вбачається, що рішенням державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655030 від 14.06.2017 проведено державну реєстрацію права власності на Гараж № НОМЕР_1 за ОСОБА_1 . Також, в зазначеному реєстрі наявна інформація про те, що рішенням державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспарян Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655592 від 14.06.2017 проведено державну реєстрацію права власності на Гараж № НОМЕР_2 за ОСОБА_1 . Підставою для реєстрації права власності на вказані об`єкти стало заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2017 у справі № 643/5269/17, яке в подальшому було скасовано ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2018. Оскільки Гараж № НОМЕР_1 та Гараж № 2 побудовані без отримання документів, що дають право виконувати будівельні роботи, на земельній ділянці без згоди її власника, такі об`єкти нерухомого майна вважаються об`єктами самочинного будівництва. На час звернення до державного реєстратора об`єкти нерухомого майна всупереч вимогам ч. 2 ст. 331 ЦК України не були введені в експлуатацію, то державна реєстрація права власності на них відбулась в обхід встановленого державою порядку. В подальшому ОСОБА_1 продав спірний об`єкт нерухомого майна ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі продажу, а останній передав його в іпотеку ОСОБА_3 , який звернув на нього стягнення в позасудовому порядку. Позивач вважає, що оспорювані договори купівлі продажу та іпотеки укладені з метою виникнення у спірних правовідносинах добросовісного набувача, збільшення ланцюга угод по відчуженню майна та кількості набувачів та легалізації самочинного будівництва на території міста Харкова. Проте об`єкт самочинного будівництва не може бути об`єктом цивільного обігу, тому оспорювані правочини є недійсними і підлягають скасуванню. Зазначене є підставою для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на Нежитлову будівлю за ОСОБА_3 . Відповідно до вимог ст.376 ЦК України власник земельної ділянки яка самочинно зайнята відповідачами вправі вимагати її звільнення. Оскільки земельна ділянка на якій розташована ОСОБА_6 будівля перебуває у комунальній власності та для будівництва зазначеної будівлі не надавалась, відповідачі зобов`язані її звільнити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року позов Харківської міської ради задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655030 від 14.06.2017, яким проведено державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101) з одночасним припиненням речових прав. Скасовано рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655592 від 14.06.2017, яким проведено державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_2 в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101) з одночасним припиненням речових прав. Визнано недійсним та скасовано договір купівлі продажу № 2495 від 29.09.2017 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчений ПНХМНОХО ОСОБА_5 , яким відчужено частину права власності на гараж № НОМЕР_1 в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101) з одночасним припиненням речових прав. Визнано недійсним та скасовано договір купівлі продажу № 2472 від 28.09.2017 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчений ПНХМНОХО ОСОБА_5 , яким відчужено частину права власності на гараж № НОМЕР_1 в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101) з одночасним припиненням речових прав. Визнано недійсним та скасовано договір купівлі продажу № 2492 від 29.09.2017 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчений ПНХМНОХО ОСОБА_5 , яким відчужено частину права власності на гараж № НОМЕР_2 в літ «П-1»загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101) з одночасним припиненням речових прав. Визнано недійсним та скасовано договір купівлі продажу № 2475 від 28.09.2017 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчений ПНХМНОХО ОСОБА_5 , яким відчужено частину права власності на гараж № НОМЕР_2 в літ «П-1»загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101) з одночасним припиненням речових прав. Скасовано рішення Державного реєстратора КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківська області Богославця С.В. від 31.07.2019 № 48037849, яким здійснено об`єднання гаражу № 1 в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 та гаражу № НОМЕР_2 в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 в окремо визначений об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю літ. «ОП-1» загальною площею 81,0 кв.м. розташована по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101) з одночасним припиненням речових прав. Визнано недійсним та скасувано договір іпотеки № 639 від 27.02.2020 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений ПНХМНО ОСОБА_7 яким відчужено нежитлову будівлю літ. «ОП-1» загальною площею 81,0 кв.м. розташовану по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101) з одночасним припиненням речових прав. Скасовано рішення державного реєстратора Мереф`янської міської ради Харківської області Микитенко Л.І. від 09.03.2021 № 56979183, яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «ОП-1» загальною площею 157,9 кв.м по АДРЕСА_2 з одночасним припиненням речових прав. Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_2 від нежитлової будівлі літ. «ОП-1» загальною площею 157,9 кв.м. (реєстраційний № 101). Стягнуто з відповідачів : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах на користь Харківської міської ради судовий збір 20412,50 по 6804 грн з кожного.

Рішення обґрунтовано тим, що на час ухвалення рішення державним реєстратором 14.06.2017 земельна ділянка для будівництва гаражу за адресою: АДРЕСА_1 не відводилася, правовстановлюючі документи на ділянку не видавались. Оскільки спірні об`єкти збудовані без розроблення проектної документації та отримання дозволу на виконання будівельних робіт, на земельній ділянці, яка не відводилась замовнику будівництва у власність чи користування, - збудоване майно за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом. Судом не встановлено наявності у справі будь-яких первинних правовстановлюючих документів, які б підтверджували відповідне речове право відповідачів на земельну ділянку, на якій зареєстровані гараж № НОМЕР_1 в літ «О-1» та гараж № НОМЕР_2 в літ «П-1». При цьому, земельна ділянка, на якій перебувають спірні об`єкти нерухомого майна належить територіальній громаді міста Харкова, а Харківська міська рада станом на 14.06.2017 не приймала рішення щодо передачі у власність або користування цієї земельної ділянки ОСОБА_1 . Підставою для реєстрації права власності на вказані об`єкти стало заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2017 у справі № 643/5269/17, яке в подальшому було скасовано ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2018 у вказаній справі. Сторона відповідача не надала жодного належного доказу правомірності набуття права на вказане майно.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що як вбачається з матеріалів цивільної справи заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2017 року по справі №643/5269/17 задоволено позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про розірвання договору дольової участі у будівництві гаражів, та з урахуванням доповнення позовних вимог визнано за ОСОБА_1 право власності в цілому на гараж № НОМЕР_1 в літ. «0-1» загальною площею 40,5 кв.м та гараж № НОМЕР_2 в літ. «П-1» загальною площею 40,5 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_1 . Отже, згідно із вказаним рішенням суду право власності на спірне майно перейшло до ОСОБА_1 з підстав розірвання договору дольової участі у будівництві гаражів, на підставі рішення суду. Таким чином, Державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспарян Г.А. під час здійснення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно діяв з дотриманням норм чинного законодавства. Оскільки заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2017 року по справі №643/5269/17 було скасовано після проведення державної реєстрації нерухомого майна та при здійсненні державної реєстрації спірного майна, державний реєстратор не мав жодних документів підтверджуючих ознак самочинного будівництва, дії державного реєстратора на час вчинення реєстраційних дій є законними. Позовні вимоги про визнання договорів купвілі продажу та іпотеки недійсними та їх скасування не відповідають способу захисту цивільних прав з огляду на положення ст. 330 ЦК України. Оскільки згідно усталеної судвої практики проведена державна реєстрація змін речового права не змінює правової природи самочинного будівництва та не позбавляє Харківську міську раду ії владних повноважень щодо усунення встановлених порушень у сфері містобудівної діяльності. Скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення цих порушень. Позивач в обґрунтування своїх вимог не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, а саме акт перевірки, протокол з наданням у подальшому припису про усунення порушень в сфері містобудування тощо. Зазначеними документами має підтверджуватися, що відповідач ОСОБА_3 дійсно порушив земельне, та містобудівне законодавство України. Тому суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону.

06 травня 2024 року до Харківського апеляційного суду від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому рада просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін. Посилалась на те, що суд дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Харківської міської ради, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимогст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2017 у справі № 643/5269/17 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про розірвання договору дольової участі у будівництві гаражів, та з урахуванням доповнення позовних вимог визнано за ОСОБА_1 право власності в цілому на гараж № НОМЕР_1 в літ. «О-1» загальною площею 40,5 кв.м. та гараж № НОМЕР_2 в літ. «П-1» загальною площею 40,5 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Московського районного суду від 08.06.2018 у вказаній справі заяву ОСОБА_9 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2017 скасовано та призначено справу до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою Московського районного суду від 27.02.2020 у справі № 643/5269/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі Реєстр речових прав) вбачається, що рішенням державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655030 від 14.06.2017 проведено державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101) за суб`єктом права ОСОБА_1 .

Рішенням державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655592 від 14.06.2017 проведено державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_2 в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101) за суб`єктом права ОСОБА_1 .

Підставою для реєстрації права власності на вказані об`єкти стало заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2017 у справі № 643/5269/17, яке в подальшому було скасовано ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2018 у вказаній справі.

Згідно з договором купівлі продажу №2495 від 29.09.2017, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. на користь ОСОБА_2 відчужено частину права власності на гараж № НОМЕР_1 в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101).

Згідно з договором купівлі продажу № 2472 від 28.09.2017, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. на користь ОСОБА_2 відчужено частину права власності на гараж № НОМЕР_1 в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101).

У відповідності до договору купівлі продажу № 2492 від 29.09.2017 посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., на користь ОСОБА_2 відчужено частину права власності гараж № НОМЕР_2 в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101).

Як вбачається з договору купівлі продажу № 2475 від 28.09.2017, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., на користь ОСОБА_2 відчужено частину права власності гараж № НОМЕР_2 в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101).

В подальшому, ОСОБА_2 здійснюється об`єднання гаражу № 1 в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 та гаражу № НОМЕР_2 в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 в окремо визначений об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю літ. «ОП-1» загальною площею 81,0 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 (реєстраційний № 101).

Відповідні відомості до Реєстру речових прав внесено рішенням Державного реєстратора комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківська області Богославця С.В. від 31.07.2019 № 48037849.

На підставі договору іпотеки, що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлову будівлю передано в іпотеку ОСОБА_3 в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договром позикики від 27 лютого 2020 року.

09 березня 2021 року державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_10 провела державну реєстрацію права влсності на Нежитлову будівлю літ. «ОП-1! З реєстраційним номером 101 за субєктом ОСОБА_3 .

Судом встановлено , що Нежитлова будівля є об`єктом самочинного будівництва, тому що розташована на земельній ділянці право власності або право користування якою у відповідачів відсутнє.

Харківською міською радою будь-яких рішень щодо надання земельної ділянки у власність або користування під нежитловою будівлею літ. «ОП-1» по АДРЕСА_1 не приймалось.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Колегія суддів зазначає, що стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

Разом із цим сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду, не слід розглядати як окреме відносно факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки.

Апеляційний суд зазначає, що права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.

Отже, здійснення самочинного будівництва порушує права Харківської міської на користування та розпорядження земельною ділянкою, на якій побудоване Нежитлова будівля.

Щодо можливих способів захисту прав власника (користувача) відповідної земельної ділянки, порушених внаслідок здійснення самочинного будівництва

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Апеляційний суд зазначає, що як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див., зокрема, пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

У певних випадках спосіб захисту імперативно «прив`язаний» до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін «встановлений законом» означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ЦПК України вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту.

Можливі способи захисту прав особи власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Частинами третьою п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке:

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.

За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Зазначене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року по справі № 916/1174/22.

А тому суд першої інстанції помилково задовольнив вимоги про скасування рішень державних реєстраторів, визнання недійсним та скасування договорів купівлі- продажу, скасування договору іпотеки і в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити у зв`язку з неналежним способом захисту.

При цьому позовна вимога Харківської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_2 від нежитлової будівлі літ. «ОП-1» загальною площею 157,9 кв.м. підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі 545/1994/16-ц (провадження № 61-7605св21) зазначено, що: «тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. […] В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2021 року у справі № 947/30277/19 (провадження № 61-12547св21) вказано, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2022 року у справі 452/2808/19 (провадження № 61-7110св22) зазначено, що: « […] власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, в тому числі і шляхом приведення приміщення до попереднього стану. […] власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. […] При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. […] важливим є встановлення факту порушення, невизнання або оспорювання прав позивача, зокрема наявність перешкод у реалізації своїх повноважень щодо належного йому майна. Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 461/484/18 (провадження № 61-19122св20)».

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЗК України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем доведено, факт самовільного будівництва нежитлової будівля не земельній ділянці, що належить Харківській міській раді, суд приходить до висновку, що права позивача порушені та підлягають захисту в зазначений позивачем в позові спосіб.

Оскілььки на час вирішення спору по суті власником Нежитлової будівлі на спірній ділянці є ОСОБА_3 , саме він є належним відповідачем за позовом про звільнення земельної ділянки.

Тому рішення суду в частині вирішення зазначених позовних вимог підлягає зміні, а позовні вимоги задоволенню в частині зобов`язання ОСОБА_3 належить зобов`язати звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_2 від Нежитлової будівлі.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції Харківська міська рада сплатила судовий збір у розмірі 19172 грн, задоволено лише одну немайнову вимогу, тому з ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради підлягає стягненню 2684 грн судового збору за одну немайнову вимогу.

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_3 сплатив судовий збір у сумі 28785 грн. Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, щодо восьми немайнових вимог то з Харківської міської ради на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 24732.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з урахування ч. 10 ст 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати взаємозалік та стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 22048 грн (28785 2684).

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року в частині вирішення позовних вимог Харківської міської ради про скасування рішень державних реєстраторів, визнання недійсним та скасування договорів купівлі- продажу, скасування договору іпотеки скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_2 від нежитлової будівлі літ. «ОП-1» загальною площею 157,9 кв.м. (реєстраційний № 101) змінити.

Позовні вимоги Харківської міської ради в цій частині задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_2 від нежитлової будівлі літ. «ОП-1» загальною площею 157,9 кв.м. (реєстраційний № 101).

Стягнути з Харківської міської ради на корсить ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_3 ) 22048 (двадцять дві тисячі сорок вісім) гривень судового збору сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 червня 2024 року

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук