Справа № 572/5388/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі : головуючого судді ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ШЕВНІ І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу №572/5388/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований із ОСОБА_4 , 12 січня 2020 року Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №8, залишивши позивачеві після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 », а також вирішивши питання розподілу судових витрат.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно починаючи з дня звернення із цим позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем в позовній заяві вказано, що сторони по справі перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 12 січня 2020 року Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про що цього ж числа зроблено актовий запис №8.

Від даного шлюбу у подружжя народилось двоє дітей : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до змісту позовної заяви стосунки між сторонами по справі поступово погіршувались в зв`язку із різними поглядами подружжя на сімейне життя та ведення спільного господарства, через що стосунки були фактично припинені, що і стало підставою для звернення до суду із вимогою про розірвання шлюбу.

Крім цього, позивач зазначає, що шлюб існує формально, відносини між сторонами мають негативний характер, оскільки мали місце випадки протиправних дій відповідача по відношенню до позивача, через що збереження шлюбу є недоцільним.

Також, згідно із змістом позовної заяви сторони на даний час проживають окремо, однак, неповнолітні діти подружжя проживають із матір`ю та перебувають на її утриманні. Позивач посилається на ті обставини, що відповідач будь-якої допомоги на утримання дітей не приймає, добровільно домовитись про матеріальне забезпечення дітей сторони не змогли.

Отже, оскільки батько дітей самоусунувся від свого обов`язку по їх утриманню, позивач, з урахуванням законодавчо визначеного обов`язку обох батьків утримувати дітей до повноліття, просить стягнути з останнього аліменти на утримання дітей в судовому порядку, визначивши розмір аліментів у частці від його заробітку.

Позивач в судове засідання подала письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала.

Відповідач у судове засідання не з`явився вдруге, повідомлявся про час слухання справи належним чином, не повідомив суд про причини неприбуття, відзив на позовну заяву не подав. Позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, а тому суд на підставі ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення.

Клопотання позивача про розгляд справи у її відсутності судом задоволено.

Інших клопотань від сторін не надходило.

Правовідносини між сторонами виникли із сімейних відносин, пов`язаних із розірванням шлюбу, а також з приводу утримання неповнолітньої дитини.

Вказані правовідносини регулюються нормами СК України.

Згідно із ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Факт реєстрації шлюбу між сторонами по справі доводиться наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 12 січня 2020 року, згідно із яким вказаного числа між сторонами по справі було зареєстровано шлюб року Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про що зроблено актовий запис №8.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя.

Із позовної заяви встановлено, що між подружжям систематично виникали непорозуміння на побутовому грунті, через що сімейні стосунки припинені.

Згідно із ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Подружжя має двоє неповнолітніх дітей : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено судом із змісту позовної заяви та доводиться дослідженими судом копіями свідоцтв про народження, відповідно, серії НОМЕР_2 від 01 лютого 2021 року та серії НОМЕР_3 від 26 грудня 2022 року.

Однак, жодна із сторін не виявила бажання до примирення.

Крім цього, частиною 2 статті 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач вказує на те, що підставою для звернення із цим позовом до суду стала протиправна поведінка чоловіка, який відносно неї застосовував силу.

На доведення вказаних обставин ОСОБА_3 суду надано медичні довідки, згідно із якими вона у листопаді 2023 року зверталась до медичних закладів з приводу тілесних ушкоджень, заподіяних чоловіком, а також витяг із ЄРДР від 24 листопада 2023 року та копію постанови про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2023 року за даним фактом.

Отже, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Таким чином, враховуючи наведене вище, зазначені позивачем у позовній заяві обставини , тривалість часу, протягом якого у подружжя існують непорозуміння, а також з урахуванням відсутності бажання до примирення як у позивача, так і у відповідача суд вважає, що надання сторонам строку на примирення є недоцільним, а тому позов ОСОБА_3 в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

В позовній заяві позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_5 ».

Вказані правовідносини регулюються ст.113 СК України, якою встановлено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Із дослідженого судом свідоцтва про шлюб від 12 січня 2020 року встановлено, що після реєстрації шлюбу позивачу ОСОБА_8 , було присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Позивач виявила бажання залишити прізвище отримане внаслідок реєстрації шлюбу, а тому ця вимога також підлягає до задоволення.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається із змісту позовної заяви у сторін по справі під час шлюбу народилось двоє дітей.

В ході судового провадження із вказаних вище свідоцтв про народження цих дітей встановлено, що їх батьками є сторони по справі.

На момент звернення позивача із даним позовом до суду діти сторін по справі є неповнолітніми.

Згідно із наданою позивачем довідкою №14/01-14/2040 від 30 листопада 2023 року, виданою Немовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області - неповнолітні діти сторін по справі : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають із матір`ю.

В позовній заяві позивач посилалась на ті обставини, що неповнолітні діти проживаючи із нею, перебувають виключно на її утриманні.

Вказані обставини не заперечувались відповідачем.

Крім цього, відповідач не спростував в суді ті обставини, що ним не надається матеріальна допомога на утримання неповнолітніх дітей.

Таким чином, відповідачем порушені права неповнолітніх дітей на матеріальне забезпечення до досягнення повноліття, оскільки законодавством на обох батьків покладається обов`язок по утримання неповнолітньої дитини.

Відповідачем, відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, якою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень - не надано доказів на спростування заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

В ході судового розгляду даного позову не встановлено наявності у відповідача інших утриманців або наявності інших обставин, що перешкоджають стягненню з останнього аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Заперечень у виді відзиву на позовну заяву щодо позовних вимог ОСОБА_3 та доказів надання в добровільному порядку коштів на утримання дітей, ОСОБА_4 суду подано не було, а тому, з огляду на наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення аліментів з останнього правомірними.

Суд вважає за доцільне визначити стягувані з відповідача аліменти відповідно до ст.183 СК України у частці від заробітку останнього, в розмірі, вказаному у позові, оскільки саме про такий порядок просить у позовній заяві позивач, відповідачем проти цього заперечень не надано.

При визначенні розміру аліментів, який має бути стягнуто з відповідача, судом враховується, що згідно із ч.2 ст.182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, згідно із ч.1 ст.183 СК України, визначається судом.

Позивач просить визначити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, як 1/3 частину заробітку боржника. В судовому засіданні судом не встановлено обставин, за яких відповідач не був би в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі, через що позов ОСОБА_3 в цій частині також є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім цього, позивач просить вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат.

На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110-112, 180, 182, 183 СК України, керуючись ст.ст. 280, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (жителя АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ) про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зареєстрований 12 січня 2020 року Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №8 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачеві ОСОБА_11 залишити прізвище « ОСОБА_12 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення із цим позовом до суду з 20 грудня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення, відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України, в частині стягнення аліментів в сумі платежів за один місяць звернути до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 грн. 60 коп. понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 1073 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: