Провадження № 2/522/963/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

До суду 31.08.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, а саме стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 1 950 грн. та моральної шкоди у розмірі 158 808 грн.; стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 52 936 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 серпня 2017 року в ранковий час біля будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який є батьком ОСОБА_5 , виникла словесна сварка. В подальшому, під час сварки, у ОСОБА_2 , внаслідок раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_1 , виник злочинний намір щодо спричинення тілесних ушкоджень останньому. Після чого, 19 серпня 2017 року приблизно о 08 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 підійшла до ОСОБА_1 , який перебував біля будинку АДРЕСА_1 та, внаслідок раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого, умисно нанесла кулаком лівої руки, в якому знаходилась зв`язка ключів від дверей, декілька ударів в область правого плеча ОСОБА_1 , спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження середньої тяжкості. В подальшому, після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , 19 серпня 2017 року в ранковий час ОСОБА_2 звернулася до свого знайомого- ОСОБА_3 . Далі, у зв`язку із вищезазначеною сваркою між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , 19 серпня 2017 року в ранковий час ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийшли до будинку АДРЕСА_1 , в якому мешкає ОСОБА_1 . Після чого, встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебувають за місцем мешкання останнього, а саме у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19 серпня 2017 року приблизно о 08 годині 20 хвилин шляхом вільного відкриття вхідних дверей квартири незаконно, умисно, проникли до приміщення квартири АДРЕСА_2 , у якій постійно мешкає ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта у ОСОБА_1 виявлено наступні тілесні ушкодження: розрив сухожилок двоголового м`яза плеча із переходом на М?язово-сухожилковий апоневроз, синці правого плеча, синець правої скроневої області, було нанесено ушкодження середньої тяжкості. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2023 звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.п. 2,3 ч. 1 ст. 49 КК України. Звільнено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Позасудовий порядок врегулювати відносини по відшкодуванню спричинених збитків та моральної шкоди не є можливим, бо відповідачі свідомо ігнорують всі вимоги по сплаті спричинених збитків матеріального характеру, що своїм загалом спричиняє позивачу незручності та додаткові неочікувані витрати з приводу відновлення здоров`я та поновлення нормального ритму життя. У зв`язку з викладеним позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Матеріали отримано суддею 01.09.2023 року.

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 213250 від 05.09.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 01.07.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 05.09.2023 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 08.09.2023 року.

Зазначену заяву про усунення недоліків суддя отримала 11.09.2023 року.

До суду 25.09.2023 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_3 .

З 25.09.2023 року по 29.09.2023 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у щорічній відпустці.

Зазначену відповідь суддя отримала 02.10.2023 року.

Ухвалою суду від 02.10.2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 30.10.2023 року.

26.10.2023 року представник ОСОБА_3 - адвокат Смирнов А.І. на адресу суду поштою надав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 68-69)

В обгартування письмових пояснень зазначено, що твердження позивача про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 52 936 грн. є безпідставним, оскільки ОСОБА_3 жодних дій відносно ОСОБА_1 не вчиняв. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 здійснювалось за ч. 1 ст. 162 КК України (за ознаками: незаконне проникнення до житла). Нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не інкримінувалось. Тобто позивачем не доведений факт заповідання відповідачем моральних чи фізичних страждань позивачеві. Крім того позивачем до позову не надано належного доказу щодо обґрунтування моральної шкоди у розмірі 52 936 грн., належного розрахунку цієї шкоди.

Через оголошення повітряної тривоги у м. Одесі та Одеській області, розгляд справи призначений на 30.10.2023 року було відкладено на 04.12.2023 року.

04.12.2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 надала суду відзив, в якому просила у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. (а.с. 97-98)

В обґрунтування відзиву зазначено, що з наданих позивачем копій документів не можна встановити безпосередній причинний зв`язок між кримінальним правопорушенням та витратами позивача, тому вимога про стягнення матеріальної шкоди не є доведеною. Відсутні докази належного розрахунку моральної шкоди, а тому дана вимога також є необґрунтованою та незаконною.

У підготовчому засіданні 04.12.2023 року були присутні представник ОСОБА_3 - адвокат Смирнов А.І., відповідачка ОСОБА_2 , та представник ОСОБА_2 - адвокат Цибульська О.Ю., яка просила суд прийняти відзив.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Калімбет І.Л. у підготовче засідання не з`явилися, 29.11.2023 року через канцелярію суду надали заяви про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання адвоката Цибульської О.Ю. та прийнято відзив, також задоволено клопотання ОСОБА_1 та адвоката Калімбет І.Л. та відкладено розгляд справи на 22.01.2024 року.

У підготовче засідання призначене на 22.01.2024 року ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача- адвокат Калімбет І.Л. через канцелярію суду надав заяву, в якій просив закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача.

ОСОБА_2 та представник відповідачки - адвокат Цибульська О.Ю. у підготовче засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали заяви, в яких просили закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, справу просив розглядати за їх відсутністю.

ОСОБА_3 у підготовче засідання не з`явився, представник відповідача - адвокат Смирнов А.І. через канцелярію суду надав заяву, в якій просив закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, справу просив розглядати за відсутністю сторони відповідача.

Ухвалою суду від 22.01.2024 року по справі підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті на 13.03.2024 року.

У судове засідання 13.03.2024 року з`явилися ОСОБА_1 , його представник- адвокат Калімбет І.Л., ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3 -адвокат Смирнов А.І. Від представника ОСОБА_2 -адвоката Цибульської О.Ю. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що ця історія тягнеться з серпня 2017 року, відповідачів особисто не знав раніше. Пояснив, що він просто сидів на вулиці біля свого будинку з сусідом і під`їхала до нього машина, підійшов чоловік (поруч була дівчина ОСОБА_7 ) та сказав, що якщо собака позивача не буде ходити у наморднику, то він сам буде у ньому ходити та потім вони поїхали (це була п`ятниця). А в суботу вранці позивач разом зі своїм сином був біля свого під`їзду, проте ці люди почали ображати його, його син підійшов до ОСОБА_7 та попросив їх вибачитись перед позивачем, однак ОСОБА_8 почала позивача ображати та бити, однак син позивача відірвав її від нього . Через 10-15 хвилин у квартиру позивача зненацька без будь-якого дозволу зайшли ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та вони почали питати хто саме скривдив ОСОБА_9 та вона показала на сина позивача- ОСОБА_12 , після чого двоє інших почали його сильно бити, позивач намагався захищати сина та його також нанесли тілесні ушкодження, відповідачка перебила йому руку,яка до сих пір не може відновитися, і він вимушений постійно лікуватись , операцію вже пізно робити, що завдає йому страждання і біль. та тепер він позбавлений можливості керувати автомобілем. Пізніше позивач викликав поліцію, вони забрали сина, відвезли на суд. мед. експертизу, пізніше син втратив свідомість та позивач викликав швидку, у нього був розрив селезінки, гематома в районі печінки. Почалися слідчі дії, викликали всіх та встановили їх особи, однак ОСОБА_9 та ОСОБА_11 сховались, однак позивач повідомив органам поліції де знайти їх, в наслідок чого було їх знайдено та встановлено особу ОСОБА_3 . Було відкрито дві кримінальні справи. Просив стягнути 1950 грн. майнової шкоди, оскільки у позивача перебита рука та він був змушений пройти обстеження, вважає, що це сталося з вини ОСОБА_2 , а тому просить стягнути саме з неї. Щодо моральної шкоди, то в руці позивача завжди стріляє нерв, оскільки за цю руку його тримав ОСОБА_3 , коли били його сина. Крім того просить моральну шкоду за всі страждання, болі в руці, роки розгляду справ, затягування процесів. так і не отримали вибачень з боку відповідачів за події. Раніше у нього не було часу займатись собою, бо весь час і до сих пір дивився за сином, який досі хворіє.

Представник ОСОБА_1 - Калімбет І.Л. просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 1 950 грн. та моральну шкоду у розмірі 158 808 грн. (за незаконне проникнення та нанесення шкоди середньої тяжкості), з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 52 936 грн. (за незаконне проникнення). Пояснив, що ОСОБА_3 є винним, це не є реабілітуючою ознакою та цього достатньо.

Представник ОСОБА_3 -адвокат Смирнов А.І. пояснив, що ОСОБА_3 відносно позивача жодних дій не вчиняв, його не було визнано винним та факт страждання не доведено, розмір шкоди не підтверджено. Приміщення, у яке за словами позивача проник відповідач, не є власністю позивача. Зазначив, що відповідач ухвалу суду про закриття кримінального провадження не оскаржував. Просив відмовити у позові.

Оголошено перерву до 07.05.2024 року.

У судове засідання 07.05.2024 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином, розгляд справи відкладено на 13.06.2024 року.

У судове засідання 13.03.2024 року з`явилися ОСОБА_1 , його представник- адвокат Калімбет І.Л., ОСОБА_2 , її представник-адвокат Цибульська О.Ю. Від представника ОСОБА_3 -адвоката Смирнова А.І надійшла заява розгляд справи за їх відсутності, просили відмовити у задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 позов не визнала, оскільки він необґрунтований, зазначила, що в рамках кримінального провадження суд роз`яснив, що вона вважається виною, однак вину в суді не визнала. Шкоду також не визнає.

Представник ОСОБА_2 -адвокат Цибульська О.Ю. позов не визнала, оскільки він необґрунтований та безпідставний. Відсутні докази причино-наслідкового зв`язку зі шкідливими наслідками та сумою яку просять, а тому просить відмовити у стягнені матеріальної шкоди. Щодо моральної шкоди, то є тільки роздруківки без обґрунтування кожної суми. Чеки надані за 2022 рік, однак подія сталася 2017 році.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що в 2017 року довго тривало слідство, його сина сильно побили, у самого позивача була проблем з рукою, перебитий мускул, однак все ще рука болить, у 2022 році почав проходити комісію, але операцію вже робити пізно. ОСОБА_2 перебила йому руку. Він не міг займатися своєю рукою раніше, оскільки допомагав синові, який все ще хворіє через ті події. Від отриманих тілесних ушкоджень він досі не одужав, приймає ліки, отримав душевні страждання, не може керувати своїм транспортним засобом. Вважає, що моральна шкода обґрунтована.

Представник ОСОБА_1 -адвокат Калімбет І.Л. доповнив, що в рамках кримінального провадження було подано позов, однак його не розглянули. Просив позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представником ОСОБА_1 -адвокатом Калімбет І.Л. був наданий розрахунок витрат на правничу допомогу.

Представник ОСОБА_2 -адвокат Цибульська О.Ю. заперечувала проти стягнення правничої допомоги, оскільки позов не визнає.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Предметом позовних вимог є стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 1 950 грн. та моральної шкоди у розмірі 158 808 грн.; стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 52 936 грн., заподіяної кримінальним правопорушенням.

Судом згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року (кримінальна справа № 522/4366/20) встановлено, що 19 серпня 2017 року в ранковий час біля будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який є батьком ОСОБА_4 , виникла словесна сварка.

В подальшому, під час сварки, у ОСОБА_2 , внаслідок раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_1 , виник злочинний намір щодо спричинення тілесних ушкоджень останньому.

Після чого, 19 серпня 2017 року приблизно о 08 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_2 підійшла до ОСОБА_1 , який перебував біля будинку АДРЕСА_1 та, внаслідок раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого, умисно нанесла кулаком лівої руки, в якому знаходилась зв`язка ключів від дверей, декілька ударів в область правого плеча ОСОБА_1 , спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В подальшому, після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , 19 серпня 2017 року в ранковий час ОСОБА_2 звернулася до своїх знайомих - ОСОБА_3 та двох осіб, обвинувальний акт стосовно яких перебуває в провадженні Приморського районного суду міста Одеси.

Далі, у зв`язку із вищезазначеною сваркою між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , 19 серпня 2017 року в ранковий час ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інші дві особи, обвинувальний акт стосовно яких перебуває в провадженні Приморського районного суду міста Одеси, прийшли до будинку АДРЕСА_1 , в якому мешкає ОСОБА_1 .

Після чого, встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебувають за місцем мешкання останнього, а саме у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інші дві особи, обвинувальний акт стосовно яких перебуває в провадженні Приморського районного суду міста Одеси, 19 серпня 2017 року приблизно о 08 годині 20 хвилин, більш точного часу не встановлено, всупереч вимогам статті 30 Конституції України, згідно якої «кожному гарантується недоторканість житла та не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи», шляхом вільного відкриття вхідних дверей квартири, незаконно, умисно, проникли до приміщення квартири АДРЕСА_2 , у якій постійно мешкає ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України за ознаками: незаконне проникнення до житла.

Загалом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України за ознаками: незаконне проникнення до житла.

Крім того, суд встановив, що 19 серпня 2017 року в ранковий час біля будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який є батьком ОСОБА_4 , виникла словесна сварка.

В подальшому, 19 серпня 2017 року в ранковий час ОСОБА_2 звернулася до своїх знайомих - ОСОБА_3 та двох осіб, обвинувальний акт стосовно яких перебуває в провадженні Приморського районного суду міста Одеси.

Далі, у зв`язку із вищезазначеною сваркою між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , 19 серпня 2017 року в ранковий час ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та інші дві особи, обвинувальний акт стосовно яких перебуває в провадженні Приморського районного суду міста Одеси, прийшли до будинку АДРЕСА_1 , в якому мешкає ОСОБА_1 .

Після чого, встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебувають за місцем мешкання останнього, а саме у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та інші дві особи, обвинувальний акт стосовно яких перебуває в провадженні Приморського районного суду міста Одеси, 19 серпня 2017 року приблизно о 08 годині 20 хвилин, більш точного часу не встановлено, всупереч вимогам статті 30 Конституції України, згідно якої «кожному гарантується недоторканість житла та не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи», шляхом вільного відкриття вхідних дверей квартири, незаконно, умисно, проникли до приміщення квартири АДРЕСА_2 , у якій постійно мешкає ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинувачується у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.162 КК України, за ознаками: незаконне проникнення до житла.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року клопотання обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, задоволено. Звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Звільнено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження №0001531 від 16.06.2018 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 162 КК України, - закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 100000,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн., - залишено без розгляду, роз`яснивши позивачу право на подання позову в порядку цивільного судочинства. (а.с. 26-28)

Відповідно до Висновку судово-медичної експертної комісії № 50 від 21.06.2019 року згідно наданих матеріалів кримінального провадження вбачається наступне:

«З акту № 2072 судово-медичного дослідження (обстеження) ОСОБА_1 , 1948 р.н., проведеного лікарем судово-медичним експертом ООБ СМЕ Степанцовим В.В. 21.08 - 18.09.2017 р., на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду від 06.02.2019р. відомо:

«Обставини справи: Зі слів потерпілого: «19.08.17 р. приблизно о 07:50-07:55 год. біля будинку за місцем мешкання невідома дівчина нанесла один удар кулаком в праву скроневу область, чимось вдарила в область правого плеча, вдарила сумкою із курячими яйцями по голові. Свідомість не втрачав. Нудоти, блювоти, запаморочення не було. За медичною допомогою не звертався.

Скарги: головний біль, болі в правій скроневій області, правому плечі, обмеження рухів в правому ліктьовому суглобі, порушення функції правої руки».

Дослідна частина: Об`єктивно: в правій скроневій області є неправильно-овальний темно-фіолетовий синець, розмірами 4х3 см. На внутрішній поверхні правого плеча в верхній третині є аналогічний синець, розмірами 8х5,5 см. На передньо-внутрішній поверхні правого плеча в нижній третині відмічається западіння м`яких тканин, в тій же області є аналогічний синець, 6х4 см. Інших видимих тілесних ушкоджень не виявлено.

Потерпілому рекомендовано звернутися до лікувального закладу з метою встановлення характеру ушкоджень з боку м`язів та сухожилок правого плеча.

28.08.2017 року експертові наданий консультативний висновок (на російській мові) ультразвукового дослідження правого плеча гр-на ОСОБА_1 , від 27.08.17 р. згідно якому: «На сонограмме мягких тканей правого плеча в нижней и средней трети УЗ признаки субтотального повреждения (разрыв) сухожилия двуглавой мышцы плеча с переходом на мышечно-сухожильный апоневроз».

Експерт прийшов до наступних висновків:

1. У гр-на ОСОБА_1 були виявлені наступні тілесні ушкодження: розрив сухожилок двоголового м`яза плеча із переходом на м?язово-сухожилковий апоневроз, синці правого плеча, синець правої скроневої області.

Розрив сухожилок двоголового м`яза плеча із переходом на м?язово-сухожилковий апоневроз та синці правого плеча зазвичай виникають внаслідок несподіваного різкого скорочення двоголового м`яза, який знаходиться у стані активного напруження.

Синець правої скроневої області утворився від дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися, жим могла бути рука (стиснута в кулак кисть) або інший предмет.

Дані ушкодження, виходячи з їх морфологічних особливостей (темно-фіолетове забарвлення синців), могли бути заподіяні за 2-3 доби до моменту обстеження, тобто можуть відноситись до 19.08.17 р.

Розрив сухожилок двоголового м`яза плеча із переходом на м?язово-сухожилковий апоневроз та синці правого плеча не були небезпечними для життя, а викликають тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ ТЯЖКОСТІ.

Синець правої скроневої області має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 "Правил ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" судово-медичного визначення (1995 р.), відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

З висновку експерта № 2059 судово-медичної експертизи ОСОБА_1 , 1948 р.., проведеної лікарем судово-медичним експертом ООБ СМЕ Степанцовим В.В. 17.09 - 10.10.2018 р., відомо:

«Обставини справи: В ухвалі вказано: «..16.06.2018 року до ЧЧ Портофранківського ВП Приморського ВІ в м. Одесі ГУНІЇ в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій він просить прийняти міри правового характеру до малознайомої на ім`я ОСОБА_14 , яка 19.08.2017 року о 08 годині перебуваючи за адресою: в АДРЕСА_1 нанесла йому тілесні ушкодження в область плеча та голови...».

Дослідна частина: 21.08.17 р. лікарем-судмедекспертом ОСОБА_15 було проведено судово-медичне обстеження гр-на ОСОБА_1 , акт судово-медичного обстеження № 2072 від 21.08.17 р. описаний вище.

20.12.17 р. лікарем-судмедекспертом ОСОБА_15 була проведена судово-медична експертиза гр-на ОСОБА_1 , з висновків експерта N? 3277 від 20.12.17 р. відомо, що: «Перед експертом поставлені наступні питання:

«1. Які тілесні ушкодження наявні у громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , їх кількість, локалізація, механізм утворення та ступінь тяжкості?

2. Чи відповідають терміну давності, тобто 19.08.2017 року дані тілесні ушкодження?

3. Наслідком використання чого, яких предметів могли бути заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 .?»

Обставини справи: У постанові вказано: «19.08.2017 року до ЧЧ Портофранківського ВП надійшла заява від ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , прож. АДРЕСА_4 в якій просить прийняти міри до невстановлених осіб, які 19.08.2017 року перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 нанесла йому та його батькові ОСОБА_1 тілесні ушкодження в область голови, черевної порожнини та рук...»

Експерт прийшов до наступних підсумків:

1-3. У гр-на ОСОБА_1 малися наступні тілесні ушкодження: розрив сухожилок двоголового м?яза плеча із переходом на м?язово-сухожилковий апоневроз, синці правого плеча (2), синець правої скроневої області (1).

Розрив сухожилок двоголового м`яза плеча із переходом на м?язово-сухожилковий апоневроз та синці правого плеча зазвичай виникають внаслідок несподіваного різкого скорочення двоголового м`яза, який знаходиться у стані активного напруження.

Синець правої скроневої області утворився від дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися, яким могла бути рука (стиснута в кулак кисть) або інший предмет.

Дані ушкодження, виходячи з їх морфологічних особливостей (темно-фіолетове забарвлення синців), могли бути заподіяні за 2-3 доби до моменту обстеження, тобто можуть відноситись до 19.08.17р.

Розрив сухожилок двоголового м?яза плеча із переходом на м?язово-сухожилковий апоневроз та синці правого плеча не були небезпечними для життя, а викликають тривалий розлад здоров?я строком понад три тижні (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.) відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ ТЯЖКОСТІ.

Синець правої скроневої області має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.»»…

Згідно підсумків Висновку судово-медичної експертної комісії № 50 від 21.06.2019 року у гр-на ОСОБА_1 малася закрита травма правого плеча у вигляді розрива сухожилок двоголового м`яза плеча з переходом на м`язово-сухожилковий апоневроз та 2-х синців; синець правої скроневої області.

Синці, виходячи з їх морфологічних особливостей (темно-фіолетове забарвлення синців), могли бути заподіяні за 2-3 доби до моменту його первинного судово-медичного обстеження, тобто можуть відноситись до 19.08.17 р. Що стосується розрива сухожилок двоголового м`яза плеча з переходом на м`язово-сухожилковий апоневроз, то, виходячи з того, що дане ушкодження діагностовано через кілька днів після подій 19.08.2017 р., то точно встановити строки його виникнення не є можливим; дане ушкодження могло виникнути як 19.08.2017 р., так і пізніше (до 27.08.2017 р.).

Закрита травма правого плеча у вигляді розрива сухожилок двоголового м`яза плеча з переходом на м`язово-сухожилковий апоневроз та 2-х синців не була небезпечною для життя, а викликає тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.) відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ ТЯЖКОСТІ.

Синець правої скроневої області має незначні скороминущі наслідки ривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 "Правил удово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" 995 р.), відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.»

Синці правого плеча з розривом сухожилок двоголового м`яза плеча з переходом на м?язово-сухожилковий апоневроз та синець правої скроневої області утворився від дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості ( «рід, вид і форма» ) якого в ушкодженнях не відобразилися. Враховуючи матеріали кримінального провадження, таким предметом могла бути рука (кисть стиснута в кулак) або інший предмет. За кількістю наявних ушкоджень можна судити, що дія травмуючої сили на тіло гр. ОСОБА_1 була не менш 2-х разів.

На підставі наявних даних встановити послідовність нанесення ударів та взаєморозташування потерпілого і особи, яка заподіяла ушкодження, не представляється можливим.

В матеріалах кримінальної справи (в протоколі свідків, в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого від 05.10.2018р. не вказано на падіння потерпілого; в протоколі огляду місця події від 20.06.2018р. вказано, «Дана ділянка місцевості має асфальтне покриття...» ) відсутні відомості механізми) щодо падіння гр. ОСОБА_1 на бетонну поверхню, тому дане питання є безпредметним та не підлягає судово-медичній оцінці.

Таким чином Висновком експерта № 50 від 21.06.2019 року встановлено факт нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень (а.с. 10-19). Позивач є потерпілою особо в рамках кримінальної справи .

Також судом встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 16.06.2018р. стосовно ОСОБА_2 затверджено в лютому 2020 та пред`явлено.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частини перша статті 15 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, серед іншого, відшкодування моральної (немайнової) та матеріальної шкоди.

Щодо стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2 у розмірі 1 950 грн.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

За загальним правилом відповідальність за завдання шкоди настає за наявності всіх елементів складу правопорушення: шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою, а також вини.

Відшкодування шкоди можливе, коли це передбачено законодавством, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З матеріал справи судом встановлено, що позивачем обґрунтовує наявність шкоди у зв`язку з протиправними діями відповідачки, у зв`язку з чим він вимушено був витратити кошти на своє обстеження і лікування.

Суд вважає, що доведено ушкодження здоров`я - внаслідок протиправність діяння 19.08.2017 року її заподіювача-відповідачки, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні підтверджена належним чином ( висновки експертів в рамках кримінальної справи, ухвала суду від 30.03.2023 року)

На підтвердження матеріальної шкоди позивач надав квитанцію від 29.11.2022 року на 1200 грн. за медичне лікування/обстеження (а.с. 9), інших доказів в підтвердження понесених витрат суду не надано.

Проте су вважає що такий доказ не є безумовним доказом щодо витрат позивача у зв`язку з вчиненням 19.08.2017р. відповідачкою протиправних дій.

Отже позивачем не доведено причинного зв`язку між зазначеними витратами та протиправною поведінкою ОСОБА_2 .

Таким чином суд відмовляє у стягненні з матеріальної шкоди у розмірі 1 950 грн, у зв`язку з недоведеністю.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Судом встановлено, що позивач є потерпілим в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення , передбачених за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення , передбачених ч.1 ст.162 КК України, вина яких доведена та їх звільнено від відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності і кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У разі завдання моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При цьому, якщо шкоду завдано спільно, тобто взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром, заподіювачі шкоди несуть перед потерпілим солідарну відповідальність (ст. 1190 ЦК).

Судом вбачається що позивач просить стягнути моральну шкоду яка виникла внаслідок неправомірних дій відповідачів. Оскільки в діях відповідачів встановлено склад правопорушення, Суд погоджується з тим, що позивач має право на стягнення моральної шкоди з цих підстав, які на думку суд є доведеними.

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які були завдані неправомірними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що призвели до безповоротних наслідків у вигляді погіршення здоров`я, довготривалих нервових хвилюваннях, перенесених від кримінального правопорушення, переживання за стан свого здоров`я та здоров`я його сина, постраждалого також від подій 19.08.2017 року. ОСОБА_1 отримав глибокі душевні страждання, оскільки при сукупності вкрай неприємних, тяжких, болісних відчуттів через погіршення стану здоров`я, ці відчуття викликали дискомфорт, стрес та муки.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача.

Позивачем заявлено вимогу до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у розмірі 158 808 грн., однак суд вважає дану суму завищеною та неспівмірною.

Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 52 936 грн, то суд також вважає її завищеною.

Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні було доведено та підтвердження факт моральних страждань позивача з боку відповідачів, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та виходячи із засад розумності, співмірності та справедливості вважає за можливе стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., а з ОСОБА_3 на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо розподілу судових витрат.

Позивач просив суд відшкодувати йому витрати на правову допомогу у сумі 10 500,00 грн.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 вказаної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, становлять ті оплатні дії, які передбачені цивільно-процесуальних кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові від 22.12.2018 року у справі № 826/856/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказано в договорі.

Згідно з Законом "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ст.ст. 133, 137 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги за рахунок держави.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний суд зазначав, що у підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний правовий висновок щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката міститься у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17 та від 16.09.2019 у справі № 755/6702/16-а.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Також згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Для надання правничої допомоги та представництва інтересів між ОСОБА_1 та адвокатом Калімбет І.Л. 22.08.2023 року було укладено Договір про надання правової допомоги № 1. (а.с. 33-34)

Згідно Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги № 1 від 22.08.2023 року:

1. гонорар розраховується:

- за складання позовної заяви- 3 000 грн.;

- за складання відповідей на відзив (2 відзиви)- 1 000 грн. за кожну);

- за складання апеляційної скарги-3 000 грн.;

- опрацювання законодавчої бази що регулюють спірні правовідносини, надання консультацій формування правової позиції в суді ознайомлення з правовими позиціями Верховного Суду складання процесуальних документів та інше -погодинна оплата у відсотках - 30 % від прожиткового мінімуму для працездатної особи, розмір якого був на день винесення судового рішення:

-за участь у ОДНОМУ судовому засіданні -фіксований розмір - 1000 гривень, незалежно від того відбулося чи не відбулося судове засідання, але при умові явки в судове засідання адвоката Калімбета І.Л.

2. сума авансу за участь у цивільній справі складає 6000 гривень (складання позовної заяви, 3-ри судових засідання), яка сплачується під час укладання договору N?1 від 22.08.2023 року про надання правової допомоги.

3) сума гонорару - різниця між сплаченим авансом й загальної суми гонорару - сплачується Замовником Адвокату в день винесення судового рішення. (а.с. 133)

Також надано квитанцію про сплату гонорару за надання правової допомоги від 22.08.2023 року про отримання адвокатом гонорару у розмірі 6 000 грн. (а.с. 134)

Суд вважає, що надані докази підтверджується належним чином щодо надання вказаних послуг.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 04 березня 2021 року по справі № 280/429/19.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17, розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Велика Палата ВС у своїй постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц роз`яснила, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту, тому твердження позивача є помилковими.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У зв`язку з цим суд вбачає підстави для задоволення вимог щодо стягнення на користь позивача ОСОБА_1 понесених судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 6 000,00 грн., а саме стягнення з відповідачів по 3 000 грн. з кожного.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідачів оплату судового збору пропоріційно до стягнутих сум, а саме з ОСОБА_2 стягнути судовий збір у розмірі 500 грн., з ОСОБА_16 стягнути судовий збір у розмірі 300 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 15-16, 22, 23, 1167, 1177 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 19, 43, 44, 76-82, 84, 89, 210, 211, 223, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) судові витрати по 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_7 ) на користь держави судовий збір у розмірі 300 (триста) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 24.06.2024 року.

Суддя: Домусчі Л.В.