Справа № 585/2621/24
Номер провадження 2/585/786/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

розглянувши у залі судових засідань у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні справу № 585/2621/24, провадження № 2/585/786/24.

Позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит»

треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович,

предмет позову: захист прав споживачів.

Представник позивача: Шинжирбаєв Максим Тимурович, який діє на підставі довіреності від 26.05.2024,

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», в особі керівника Попудренка Анатолія Володимировича.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До суду звернувся адвокат Шинжирбаєв М.Т., як представник позивача ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Алекскредит», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, приватний нотаріус Житомирьского міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивує тим, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» було укладено кредитний договір № 1969342 від 20 лютого 2019 року. В подальшому стало відомо про те, що стосовно позивача приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_8 про стягнення з позивача на користь відповідача боргу на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Гораєм О.С. № 16019 від 30.07.2020 року. Слід зазначити те, що відповідач не направляв жодного повідомлення про будь-яке прострочення виконання умов кредитного договору. Крім цього, на момент видачі виконавчого напису нотаріусу, нотаріус не мав права видавати виконавчі написи за кредитними договорами, які не були нотаріально посвідчені.

Представник позивача зазначає, що відповідно до чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, не існувало правового підґрунтя для вчинення такого напису, оскільки відповідно до чинного законодавства, виконавчий напис нотаріуса у кредитних відносинах видається за кредитними договорами, які були нотаріально посвідчені. З огляду на вищевказане, виконавчий напис за кредитним договором № 1969342 від 20.02.2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 16019 від 30.07.2020 року має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Також вказує, що відповідно до листа приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 05.06.2024 року з позивача в межах виконавчого провадження було стягнуто 661 (шістсот шістдесят одну) гривню 31 копійку, які перераховано в рахунок погашення витрат виконавчого провадження.

Посилаючись на вимоги 1212 ЦК України зазначає, що указані кошти з позивача стягнуті безпідставно, оскільки через неправомірну поведінку відповідача було видано виконавчий напис нотаріуса та на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Таким чином позивач має право на повернення їй стягнутих в межах виконавчого провадження коштів за рахунок відповідача, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в подібних правовідносинах та є похідною від основної вимоги (застосування наслідків визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню).

Просить, визнати виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований у реєстрі за № 16019 від 30.07.2020 таким, що не підлягає виконанню, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок та суму стягнутих коштів в межах виконавчого провадження № НОМЕР_8, а саме 661 (шістсот шістдесят одну) гривню 31 копійку.

24.06.2024 від представника відповідача, в особі директора товариства, надійшов відзив на позовом, в якому він не погоджується з позовною заявою, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем укладений Договір про надання кредиту №1969342 від 20.02.2019 року, на підставі якого позивачу були надані кредитні кошти у тимчасове, строкове, платне користування. У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань, за Договором виникла заборгованість, яка не була погашена позивачем. Зауважуємо, що відповідачем направлено претензію позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором про надання кредиту. Позивач її отримав, але не виконав. Будь-яких заперечень не надав, що свідчить про визнання вимоги відповідача в повному обсязі, наслідком чого стало звернення відповідача до приватного виконавця для вчинення виконавчого напису. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні вимогах, оскільки незаконність вчинення нотаріусом виконавчого напису, крім тверджень позивача, нічим об`єктивно не підтверджена. Позивач до матеріалів позовної заяви не долучив будь-які докази, які б свідчили про спірність суми заборгованості за кредитним договором, який він не оспорює.

Зазначає, що на момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» про втрату її чинності внесено не було, будь-які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні. Також відповідні зміни відсутні й на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України, який регулюється Постановою КМУ від 04.01.2002 року №3 «Про Порядок оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади». Варто зазначити, що на сайті Верховної Ради України (rada.gov.ua), а саме за посиланням http://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/662-2014-п Постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» є чинною й зараз. А сайт ВРУ є офіційним джерелом інформації, відповідно до Розпорядження голови Верховної Ради України №699 від 19.05.2015 року «Про веб-ресурси Верховної Ради України».

Тобто, постанова суду щодо визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року була винесена, проте докази на підтвердження її виконання відсутні, а саме виконання судового рішення є завершальною стадією судового процесу. Отже, під час вчинення виконавчого напису, у стягувача, який виступає у даній справі відповідачем, не було жодної підстави вважати Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року такою, що втратила чинність. Таким чином, Відповідач звернувся до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису на договорі. Для цього приватному нотаріусу було надано, зокрема оригінал договору про надання кредиту, укладений між позивачем та відповідачем з додатками до нього і засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Звертає увагу, що сума заборгованості зазначена з урахуванням здійснених позивачем платежів (у разі наявності таких). З виписки нотаріусом встановлено, що заборгованість за договором існує, її розмір, здійснення позичальником платежів на погашення суми заборгованості та те, що не минуло три роки з дня виникнення права вимоги.

Твердження позивача про те, які саме документи надавалися приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису є лише міркуваннями, які не підтверджуються жодним доказом, тому, на думку відповідача, такі посилання не можуть бути прийняті до уваги судом.

Щодо повернення коштів, які були стягнуті на підставі незаконно виданого виконавчого напису нотаріуса, то відповідно до листа приватного виконавця Дорошкевич В.Л. №46078 від 05.06.2024 року з позивача в межах виконавчого провадження було стягнуто 661 (шістсот шістдесят одну) гривню 31 копійку, які перераховано в рахунок погашення витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Звертає увагу, що в першу чергу приватний виконавець отримує витрати виконавчого провадження та виконавчий збір, та лише в другу чергу відповідач отримує грошові кошти за виконавчим провадженням. Сума у розмірі 661,31 грн. на рахунок Товариства не перераховувалась, та є витратами пов`язаними з виконавчим провадженням, які не підлягають стягненню з відповідача, оскільки ним не отримувались.

Щодо розміру витрат на правову допомогу, то відповідач заперечує щодо вказаної суми витрат на правову допомогу, оскільки вказаний розрахунок не є співмірний з предметом спору, а також не підтверджений належними доказами.

Просить відмовити в задоволенні позову.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

11 червня 2024 року провадження у справі відкрито, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.26).

12 червня 2024 року постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом зупиненням стягнення, яке здійснюється на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Гораєм Олегом Станіславовичем № 16019 від 30.07.2020 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження № НОМЕР_8 приватним виконавцем Дорошкевич Вірою Леонідівною, до набрання рішенням у справі №585/2621/24 законної сили (а.с.44).

01 березня 2024 року підготовче провадження закрито. Справа призначена до судового розгляду по суті на 26.03.2024 на 09 год. 15 хв. (а.с.31).

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

20.02.2019 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» було укладено кредитний договір № 1969342 , відповідно до умов якого сума кредиту складає 8000 грн., проценти за користування кредитом строком більше ніж 5 календарних днів нараховуються, виходячи з фіксованої процентної ставки від визначеної в п.1.4. Договору суми кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом. Процентна ставка складає 1,28 % в день (а.с.13-14) .

В подальшому між цими ж сторонами укладались Додаткові угоди до кредитного договору № 1969342, якими змінювались умови Договору №1969342 (а.с.15-18, 19).

30.07.2020 приватним нотаріусом Горай О.С. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 яка є боржником за кредитним договором №1969342 від 20.02.2019, укладеним з ТОВ «Алекскредит», строк платежу за яким настав. Сума заборгованості складає 13404,80 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача 1800 грн., яка підлягає стягненню з боржника. Загальна сума, що підлягає стягненню - 15204,80 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 1619 (а.с.20).

12.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. відкрито виконавче провадження №ВП НОМЕР_9 з примусового виконання указаного виконавчого напису нотаріуса (а.с.21).

За вих. №46078 від 05.06.2024 приватним виконавцем направлено ОСОБА_1 лист, в якому зазначено, що станом на дату надання інформації, в рамках виконавчого провадження НОМЕР_9 приватним виконавцем стягнуто кошти в розмірі 661,31, які перераховано в рахунок погашення витрат виконавчого провадження (а.с.5).

Позивач з вчиненим виконавчим написом не погоджується, внаслідок чого звернулась до суду.

З досліджених вище письмових матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який підлягає вирішенню на підставі вимог Закону України «Про нотаріат» та норм ЦК України.

Норми права, застосовані судом:

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала.

Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно (Постанова ВС від 08.09.2021 справа № 201/6498/20, справа № 201/6498/20, Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі

№ 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18).

Мотиви суду.

Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 13.07.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

З наданих сторонами доказів та висловлених доводів і заперечень вбачається, що укладений між відповідачем та позивачем Договір про надання кредиту №1969342 та в подальшому Додаткові угоди до нього, які надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не були посвідчені нотаріально, що не заперечується і самим відповідачем, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), від 06 жовтня 2021 року у справі № 361/4793/20 (провадження № 61-5910св21).

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18), від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що направляв ОСОБА_1 претензію з вимогою про погашення заборгованості за договором про надання кредиту, позивач її отримав, але не виконав, при цьому не долучає до відзиву на позов копії претензії, доказів її направлення та отримання позивачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у даному випадку захист права боржника у порядку, вказаному вище, не відбувся.

Посилаючись у відзиві на позов на наявну за позивачем заборгованість відповідачем на підтвердження її існування також не долучено до справи відповідних доказів, а вказано про те, що це обов`язок позивача у справах даної категорії доводити існування наявності спору щодо боргу на час вчинення виконавчого напису. При цьому, позивач у позові, як на підставу необхідності визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню посилається на те, що відповідно до чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, не існувало правового підґрунтя для вчинення такого напису, оскільки відповідно до чинного законодавства, виконавчий напис нотаріуса у кредитних відносинах видається за кредитними договорами, які були нотаріально посвідчені.

Таким чином, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що дана позов підлягає задоволенню.

Щодо повернення коштів, які були стягнуті на підставі виданого виконавчого напису нотаріуса, то суд погоджується з позицією відповідача і вважає, що 661 грн.31 коп. не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки указані кошти, як вбачається з листа приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни №46078 від 05.06.2024 року, перераховано в рахунок погашення витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Отже, в першу чергу приватний виконавець отримує витрати виконавчого провадження та виконавчий збір, та лише в другу чергу відповідач отримує грошові кошти за виконавчим провадженням.

Оскільки сума у розмірі 661,31 грн. є витратами виконавчого провадження, які на рахунок Товариства (відповідача) не перераховуються, тому, відповідно і не підлягають стягненню з відповідача, який указану суму не отримував.

Щодо витрат на правову допомогу.

Порядок розподілу судових витрат по справі визначений ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.8 указаної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Із позовом в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся Шинжарбаєв М.Т. , який діє на підставі довіреності від 26.05.20124 (а.с.4 зворот) та який сформував позовну заяву та долучені до неї додатки в системі «Електронний суд» у встановленому порядку.

При цьому в додатках до позову долучені Договір про надання правничої допомоги №24/05/2024-ЦМ від 24.05.2024, укладений між клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Таштановою О.Г. і Додаткова угоду, підписана цими ж сторонами (а.с. 7-8, 9).

Але з матеріалів справи не вбачається, яку участь у ній приймала адвокат Таштанова О.Г.

Крім цього, до справи не долучена і квитанція про оплату послуг адвокату Таштановій О.Г. у вказаному у позові розмірі.

Таким чином витрати на правову допомогу стягненню з відповідача не підлягають, оскільки їх понесення позивачем не доведено .

Згідно із частиною 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду.

При цьому, суд зазначає про те, що відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Щодо судового збору.

Позивач звернулась до суду з позовом, в порядку захисту прав споживачів, а тому судовий збір не сплачувала.

Таким чином у відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,

Суд вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про захист прав споживачів, задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстрований у реєстрі за № 16019 від 30.07.2020 таким, що не підлягає виконанню.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ОСОБА_1 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Представник позивача: Шинжарбаєв Максим Тимурович, ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел. НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ», ел. пошта , адреса: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, 12А .

Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_3 , тел. НОМЕР_5 , адреса: 02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, 4-А, оф. 71-А РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, тел. НОМЕР_7 , адреса: 10008, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Леха Качинського, буд.6 РНОКПП НОМЕР_10.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова