Миколаївський районний суд Миколаївської області

Справа № 945/873/23
Провадження № 2/945/281/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Фути О.В., розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Островська О.В. звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області через підсистему «Електронний суд» з позовом до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ,мати позивача з 02.03.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі та спільно проживали разом у садовому будиночку № НОМЕР_1 СТ "Надбузьке". В наслідок хвороби ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач за власний рахунок здійснив його поховання. Залишилося спадкове майно:садовий (дачний) будинок АДРЕСА_1 в СТ "Надбузьке"та земельна ділянка № НОМЕР_1 в СТ "Надбузьке", загальною площею 0,04га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :13:000:0789. Позивач вважав, що якщо єдиним спадкоємцем першої черги є ОСОБА_2 , дружина спадкодавця, мати позивача та відповідач у справі, а позивач не є рідним сином спадкодавця, то звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини немає законних підстав. Тому оформленням спадщини не цікавився. Однак, відповідач ОСОБА_2 подарувала позивачу заповіт складений спадкодавцем 18.03.2016, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. за реєстровим № 269, відповідно до якого все майно належне спадкодавцю на момент смерті, заповідалося позивачу. Про існування заповіту позивачу відомо не було. Знати про наявність заповіту позивач не міг адже до особистих документів спадкодавця позивач доступу не мав. Позивач звернувся до приватного нотаріуса, яка 24.03.2023 року надала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За даними Спадкового реєстру станом на 24.03.2023 року спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заводилась. Таким чином просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю три місяці.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце слухання справи повідомлялися судом, представником позивача надана суду заява, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася судом,при цьому засобами поштового зв`язку надіслала до суду засвідчену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області заяву, якою визнала позовні вимоги та просила суд розглянути справу без її участі, також зазначила,що про існування заповіту,складеного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ,останній нічого не знав. Оригінал заповіту знаходився в її особистих речах.

Представник відповідача Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився,при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Спадкоємцю який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Позивач заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті спадкодавця не подавав, від права на спадкування не усунутий і бажає прийняти спадщину.

У постанові від 28 березня 2022 року в справі № 750/2158/21 Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові № 405/7058/19 від 26.07.2021року, «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права».

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78роки у с.Сливине Миколаївського району Миколаївської області.

Згідно із заповітом від 18.03.2016року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області, реєстровий № 269, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заповів все майно належне йому за законом на день його смерті,де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, у тому числі садовий будинок з земельною ділянкою за № НОМЕР_1 у СТ ОК «Надбугскоє» в межах території Кир`яківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області заповів ОСОБА_1 ,1977року народження повністю.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Бут Т.В. від 24.03.2023року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у зв`язку з тим,що спадкоємець із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом 6-місячний строк до нотаріуса не звернувся,та на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43303226 за вказаними параметрами запиту у спадковому реєстрі було виявлено заповіт, посвідчений 18.03.2016року приватним нотаріусом Лактіоновою С.А. за реєстровим № 269.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зазначено про те, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Разом із тим у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 296/12396/18 (провадження № 61-10481св19), від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21), від 29 січня 2024 року у справі № 552/4825/22 (провадження № 61-16505св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 474/454/18 (провадження № 61-14756св23), від 21 лютого 2024 року у справі № 760/4267/21 (провадження № 61-14640св23) Верховний Суд врахував, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а також те, що при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов висновку про те, що позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті спадкодавця, пропустив установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не був повідомлений за життя спадкодавця про складання ним заповіту.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові №175/3182/23 від 17.06.2024року «…воля спадкодавця на випадок її смерті, викладена у формі заповіту, підлягає обов`язковій реалізації на користь особи , оскільки свобода та реалізація положень заповіту після відкриття спадщини мають фундаментальне значення у спадкових правовідносинах.»

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності особи із існуванням заповіту вказано також у постановах Верховного Суду: від 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року в справі 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року в справі 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21).

Отже, у позивача існували об`єктивні труднощі для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця, оскільки позивач не проживав з останнім, не був спадкоємцем за законом, а про існування заповіту дізнався вже після спливу шестимісячного строку, встановленого законом для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду № 734/985/23 від 18.06.2024року

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач пропустив з поважних причин, пов`язаних з наявністю об`єктивних та істотних труднощів у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини, зокрема, необізнаністю про існування заповіту, тому наявні правові підстави для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. ч. 1, 4 ст. 206, ст. ст. 258, 259, ст. ст. 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м.Миколаєва; РНОКПП НОМЕР_3 ;паспорт № НОМЕР_4 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 ) до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області(; с.Весняне,вул..Центральна,6 Микллаївського району Миколаївської області) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; паспорт серія НОМЕР_5 ; РНОКПП НОМЕР_6 ;зареєстрована: АДРЕСА_3 ) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м.Миколаєва; РНОКПП НОМЕР_3 ;паспорт № НОМЕР_4 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 ) додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78років у с.Сливине Миколаївського району Миколаївської області.

Перебіг строку подання заяви до нотаріального органу обчислюється з моменту набрання цим рішенням суду законної сили.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції-Миколаївський апеляційний суд.

Суддя М. М. Войнарівський