16.12.2024 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючої судді Семенцової Л.М.,
за участі секретаря Кирийчук А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на малолітню дитину,-
У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2016, який розірвано рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 30.06.2022, та від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Богунського районного суду міста Житомира від 13.06.2022 з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.05.2022 до досягнення дитиною повноліття.
Тому позивач просить зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на підставі судового наказу Богунського районного суду міста Житомира від 13.06.2022 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 1/6 частини заробітної плати щомісячно.
Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 24.10.2024 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з викладеними в ньому запереченнями проти задоволення позову, зазначивши, що згідно сплачених позивачем аліментів за весь період можна зробити висновок про покращення його матеріального стану, так як розмір виплат, які вона отримує від нього, збільшився. Їхня дитина потребує витрат, пов`язаних з її розвитком, витрат на лікування, які вже були понесені, а також на оздоровлення дитини, окрім повсякденного забезпечення на харчування, одяг, взуття, навчання в школі, заняття з репетиторами, в спортивних гуртках тощо. На теперішній час позивач перебуває в набагато кращому фінансовому становищі, ніж вона як одинока матір.
Позивач направив до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що подання ним позову зумовлене не тільки зміною його сімейного стану, а й з причини справедливого розподілу його доходів, пов`язаного зі станом здоров`я його сина ОСОБА_7 , що потребує не малих коштів на його лікування.
У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві та відповіді на відзив обставин.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 07.06.2016, який було розірвано рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 30.06.2022 у справі № 295/3478/22, та від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом Богунського районного суду міста Житомира від 13.06.2022 у справі № 295/4360/22 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.05.2022 до досягнення дитиною повноліття.
28.03.2023 між позивачем та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб та 19.03.2024 від шлюбу в них народився малолітній син ОСОБА_6 . Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5277 від 15.07.2024 та консультаційних висновків спеціаліста від 01.07.2024 дитина має ряд захворювань.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, що передбачено ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України.
Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).
За положеннями ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Наявність на утриманні дітей, які народились в іншому шлюбі, а також дружини, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2024 у справі № 688/4308/23.
Із наявних у матеріалах справи доказів можна зробити висновок про відсутність повної інформації для проведення порівняння стосовно отриманого позивачем доходу на час ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини з отриманим ним на теперішній час доходом.
У позовній заяві позивач зазначив, що визначений судом розмір аліментів він не має можливості сплачувати в зв`язку зі зміною його сімейного стану внаслідок одруження з ОСОБА_5 , народження в них спільної дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Однак ці обставини самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів без доведення погіршення майнового становища платника аліментів.
При цьому необхідно звернути увагу на те, що посилання позивач на понесення ним немалих витрат на лікування молодшого сина належними, допустимими та достатніми доказами не доведено.
Оренда житла не є тією обставиною, яку можна віднести до тих, що свідчать про погіршення матеріального становища платника аліментів та яку можна покласти в основу рішення про задоволення позову про зменшення розміру аліментів з огляду на працездатність позивача та отримання ним регулярного доходу.
Оцінивши досліджені докази, судом не встановлено визначених ч. 1 ст. 192 СК України обставин, які можуть бути підставою для зменшення стягнутого судом розміру аліментів, тому суд вважає позов таким, що не ґрунтується на вимогах закону та відмовляє в його задоволенні.
Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 180 - 182, 191, 192 СК України, ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на малолітню дитину відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення суду складено 20.12.2024.

Суддя Л.М. Семенцова