Справа № 381/797/24
Провадження № 2-др/362/14/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(д о д а т к о в е)

27 червня 2024 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Неділько А.С.,

за участю представника відповідачки адвоката Сечка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (т.с. 2, а.с. 5 6).

17 червня 2024 року судом отримано заяву представника відповідачки про розподіл судових витрат відповідачки на правову допомогу (т.с. 2, а.с. 13 18).

Заявник в судовому засіданні підтримав свою заяву та просив задовольнити її вимоги з викладених у ній підстав.

Інші учасники процесу в судове засідання не прибули.

Представник позивачів надав суду відзив на заяву у якому просив відмовити в задоволенні вимог заяви з тих підстав, що заявником не надано доказів оплати відповідачкою правових послуг адвоката; також, представник позивачів просив розглянути заяву у його відсутності та позивачів (т.с. 2, а.с. 79 81).

Представник відповідачки надав суду відповідь на відзив у якій просив задовольнити його заяву (т.с. 2, а.с. 86 87).

Вислухавши думку заявника та дослідивши матеріали справи в частині, що стосується предмету розгляду, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до підставі пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати пов`язані із розглядом справи покладаються на позивача.

Згідно із нормою частини першої статті 13 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зокрема, до заяви додано копію укладеного між ОСОБА_4 і АО «Аса» договору про надання правової допомоги № 2039 від 08 травня 2024 року разом із копію додаткової угоди № 1 договору про надання правової допомоги № 2039 від 08 травня 2024 року та копією акту надання послуг № 2039 від 12 червня 2024 року, з яких вбачається, що відповідачка отримала в послуги з правової допомоги у даній справі в загальній сумі 6 000 гривень 00 копійок (а.с. 55 57, 60, 61).

Натомість, суд звертає увагу та наголошує на тому, що вказані документи лише підтверджують вартість правових послуг наданих адвокатом відповідачці.

Проте, в матеріалах справи відсутні та представником відповідачки суду не надані документи на підтвердження тієї обставини, що вартість отриманих правових послуг дійсно була оплачено відповідачкою.

Зокрема, заявником не надано жодного документу на підтвердження сплати відповідачкою правових послуг (квитанції, чеку чи інше).

Тобто, у суду відсутні відомості про здійснення відповідачкою фактичної оплати судових витрат на правову допомогу у даній справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Норма пункту 2 частини другої статті 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак, до позову не додано, в матеріалах справи відсутні та під час розгляду справи стороною відповідачки не надано суду відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідачкою відповідних витрат за договором про надання правової допомоги № 2039 від 08 травня 2024 року.

Одночасно, суд враховує наступне.

Зокрема, при вирішенні даної заяви, суд керується і застосовує правові висновки наведені у пункті 31 постанови Верховного Суду від 20 липня 2021 року по справі № 922/2604/20 за якими: відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Як підсумок, суд вважає, що через відсутність в матеріалах справи фінансових документів на підтвердження фактично сплачених відповідачкою витрат на правову допомогу, заявником не підтверджено факт здійснення відповідачкою витрат на правову допомогу від заявника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для ухвалення судом додаткового рішення про розподіл судових витрат відповідачки на правову допомогу.

Крім того, слід зауважити, що помилковим і юридично необґрунтованим є стягнення судових витрат у заявлений спосіб: «солідарно», оскільки за положеннями цивільного процесуального закону, судові витрати НЕ стягуються солідарно, а стягуються пропорційно у рівних частках із кожної сторони (позивача чи відповідача).

Згідно із нормою частини другої статті 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до норм частини сьомої статті 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом; у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

У даній справі судовий збір було сплачено кожним позивачем окремим платіжним документом (т.с. 1, а.с. 8).

Як наслідок, і судові витрати відповідачки необхідно стягувати із кожного позивача у рівних частках.

За таких обставин, заява представника відповідачки є безпідставною і необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 270, 273 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні заяви представника відповідачки адвоката Сечка Сергія Володимировича про солідарне стягнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судових витрат на оплату правової допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення 27 червня 2024 року.