Провадження №2/523/1470/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя - Далеко К.О.,

за участю секретаря - Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одесі, в загальному позовному провадженні, цивільну справу № 523/18273/19 за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

27.11.2019 року АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит, розмір якої станом на 12.11.2019 року становить 103 855,97 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 29.07.2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит № 07/0610/19, на підставі якого банк видав кредит у сумі 100 000 грн, строком на 60 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28.07.2024 року. Вказує, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, однак відповідач порушив умови договору щодо своєчасного повернення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12.11.2019 року становить 103 855,97 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом 88227,31 грн; проценти за користування кредитом 14 376,97 грн; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу 674,69 грн; пеня за несвоєчасне погашення процентів 458,30 грн; сума пені за несвоєчасну сплату комісії 32,49 грн; розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 64,51 грн; розмір 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 42,64грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредитом 10,92 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків 33,12 грн. З огляду на наведене, просив зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати зі сплати судового збору на суму стягнути з відповідача на користь позивача.

02.03.2022 року представник ОСОБА_2 адвокат Кубрак О.О. надав суду заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», посилаючись на наступне. 29.07.2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит № 07/0610/19, на підставі якого банк видав кредит у сумі 100 000 грн, строком на 60 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28.07.2024 року. У зв`язку із невиконанням первісним відповідачем ОСОБА_2 умов договору щодо своєчасного повернення кредиту, станом на 12.11.2019 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 103 855,97 грн. Первісний відповідач ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представником позивача було подано до суду заяву про залучення (заміну) співвідповідачів, на підставі відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради відносно інформації про осіб, які були зареєстровані за адресою проживання відповідача ОСОБА_2 на день його смерті, з якої вказано, що за адресою АДРЕСА_1 крім відповідача ОСОБА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Але, ОСОБА_2 не вчинялися дії щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Сам факт його реєстрації за місцем проживання за тією ж адресою, що і його батько, не свідчить про прийняття ним спадщини. Повідомлення про смерть ОСОБА_3 судом першої інстанції було отримано ще 25.03.2020 року, але позивач додатково стверджує, що про смерть відповідача він дізнався з повідомлення суду 27.05.2020 року, про що зазначив в своїй апеляційній скарзі. На аркуші справи №153а знаходиться повідомлення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 30.10.2020 року із зазначенням адреси місця реєстрації Відповідача 1 та Відповідача 2. Позивач лише 12.07.2021 року (тобто, більше ніж через 1 рік після смерті ОСОБА_3 ) звернувся до Суворовського районного суду м. Одеса із заявою про заміну співвідповідачів у справі, яку, до того ж, не можна ототожнювати із вимогою до спадкоємців в розумінні ст. 1281 ЦК України. Отже, незважаючи на те, що Позивач, будучи учасником судового процесу міг дізнатися про відкриття спадщини (про смерть ОСОБА_3 ), не направляв жодних вимог Спадкоємцям в межах 6-ти місячного строку про погашення заборгованості за Кредитним договором, як того вимагає ст. 1281 ЦК України, у зв`язку з чим, подальші вимоги до Відповідачів є неправомірні. Кредитором не надано суду жодних доказів наявності у померлого ОСОБА_3 спадкового майна та його розміру. Банк у позовній заяві вказує, що борг за Договором про надання споживчого кредиту №07/0610/19 від 29 липня 2019 року станом на 12.11.2019 року складає 103855,97грн. Доказів співвідношення між вартістю спадкового майна та боргом перед Банком, стороною Позивача не надано. Крім того, як вбачається з матеріалів справи позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 95, 175, 177 ЦПК України, а також на підтвердження заявлених позовних вимог не надано належних та допустимих доказів, в тому числі і з приводу суми боргу. Фактично позивач не надав жодних доказів на підтвердження видачі кредитних коштів первісному відповідачу, а також доказів наявності боргу. Долучені до позовної заяви документи не засвідчені у визначеному законом порядку, що дає підстави стверджувати, що такі документи є неналежними та недопустимими доказами. Зокрема, на всіх документах відсутня дата їх посвідчення. В свою чергу, документ під назвою «Виписка по банківському рахунку» взагалі не має жодних відомостей про те хто її склав та підписав, не має також безпосередньо самого підпису, та взагалі не посвідчена позивачем, а тому, даний документ є не більше ніж арифметичними розрахунками самого позивача.

30.06.2022 року у відповідь на заперечення проти позову, представником позивача АТ «Державний ощадний банк України» було подано до суду письмові пояснення, в яких представник позивача зазначив, що відповідач ОСОБА_2 в запереченні зазначає, що йому було невідомо про те, що лише сам факт реєстрації його місця проживання за тією ж адресою, що і померлого батька свідчить при прийняття ним спадщині, він не подавав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса у зв`язку із чим, вважає, що не прийняв спадщину померлого батька ОСОБА_3 . Однак, даний довід відповідача є необґрунтованим, та не відповідає дійсним обставинам справи. Так, згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України, передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п.п.3.21., 3.22. глави 10 Розділу 2 Порядку про вчинення нотаріальні дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 в 22.02.2012 року, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строк встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Враховуючи вищевикладені обставини вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , проживав з померлим батьком ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, у зв`язку із чим вважається таким, що прийняв спадщину. Доказів того, що він відмовився від прийняття спадщини, всупереч 1270 ЦК України надано. Щодо доводів ОСОБА_2 , про те, що Банком не надано до суду документів, які підтверджують борг спадкодавця, зазначає, що АТ «Ощадбанк» звертаючись до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою про стягнення заборгованості, надав розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 07/0610/19 від 29 липня 2019 року, станом на 12 листопада 2019 року, відповідно до якого заборгованість за договором складає 103 855,97 грн., а також надано виписку по рахунку, яка підтверджує борг перед позивачем. Щодо виписки по банківському рахунку, представник позивача зазначає, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках Україні затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 р. № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видач або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацій бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності ] в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контр розрахунком відповідача. На підставі вищевикладеного, просив врахувати зазначені письмові пояснення при розгляді цивільної справи та задовольнити позовні вимоги АТ «Ощадбанк».

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Аліної С.С. від 29 листопада 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Аліної С.С. від 06 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

18 лютого 2020 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла заява в якій він повідомляє суд про те, що відповідач ОСОБА_3 помер, про що також надав до заяви копію свідоцтва про смерть.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Аліної С.С. від 20 травня 2020 року провадження по справі за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 закрито, на підставі п. 7. ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2021 року - ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 20202 року про закриття провадження по справі скасовано, матеріали справи направлені до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст.14, 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О. від 07 червня 2021 року прийнято цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - до свого провадження.

Ухвалою від 12 липня 2021 року за клопотанням представника позивача АТ « Державний ощадний банк» у справі було замінено відповідача ОСОБА_3 на його правонаступників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Копія ухвали була направлена учасникам судового провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2023 року за клопотанням представника позивача, судом було витребувано з Департаменту міського господарства Одеської міської ради інформацію: - що до того чи мав ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування квартирою АДРЕСА_2 . Якщо мав таке право, то на підставі якого документа та чи приймав ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , участь у приватизації квартири

АДРЕСА_2 . Позиції сторін.

Представник позивача АТ «Державний ощадний банк» Князь І.І. у судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, за зареєстрованим місцем проживання в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулося із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19 (провадження № 61-18085св21).

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Вивчивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновків що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд установив, що 29.07.2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про споживчий кредит № 07/0610/19, на підставі якого банк видав кредит у сумі 100 000 грн, строком на 60 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28.07.2024 року, що підтверджується особистим підписом споживача.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору про споживчий кредит № 07/0610/19 від 29липня 2019 року на ім`я ОСОБА_3 було відкрито рахунки.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, однак відповідач порушив умови договору щодо своєчасного повернення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12.11.2019 року становить 103 855,97 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом 88227,31 грн; проценти за користування кредитом 14 376,97 грн; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу 674,69 грн; пеня за несвоєчасне погашення процентів 458,30 грн; сума пені за несвоєчасну сплату комісії 32,49 грн; розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 64,51 грн; розмір 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 42,64грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредитом 10,92 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків 33,12 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості від 12 листопада 2019 року та випискою по рахунку.

В підтвердження заборгованості ОСОБА_2 , позивач АТ «Державний ощадний банк України» надав виписку з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника), яка на думку суду є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц, від 15.06.2023 року у справі №910/15023/21).

Таким чином, надана банком виписка з рахунку позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку від 12 листопада 2019 року, та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідачів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , видане 14 лютого 2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1705.

На виконання ухвали Одеського апеляційного суду з Департаменту надання адміністративних послуг надійшла відповідь з якої вбачається, що станом на 14.02.2020 рік за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На виконання ухвали Одеського апеляційного суду, 18 грудня 2020 року Суворовською державною нотаріальною конторою ( м. Одеси) було надано відповідь про те, що за даними Спадкового Реєстру, інформація щодо заведення спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_3 , відсутня.

На виконання Ухвали Суворовського районного суду м.Одеси з Департаменту міського господарства 26.06.2023 року надійшла відповідь з якої вбачається, що згідно архівної бази КП « Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_3 мав право користування квартирою АДРЕСА_2 на підставі ордеру. У приватизації вищезазначеної квартири ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не приймав, оскільки приватизація була здійснена 14.01.2021 року гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі розпорядження органу приватизації.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом.

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором положень статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Таким чином, вирішуючи спори про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Встановлюючи дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, суд виходить із наступного.

Частиною першою-третьою статті 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Отже, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Такі висновки також узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22 квітня 2020 року у справі № 562/2627/18, від 27 серпня 2020 року у справі № 757/3276/18-ц, від 27 липня 2022 року у справі № 274/7378/20, та не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 754/13738/13-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц вказала, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України.

Хоча стаття 1281 ЦК України не конкретизує способів пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника, проте, по-перше, за формою наведене звернення банку має бути саме певною вимогою майнового характеру, а, по-друге, така вимога має бути пред`явлена до конкретних перелічених суб`єктів - спадкоємців, які прийняли спадщину. Виходячи зі змісту статті 1281 ЦК України, можливі два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано - через нотаріуса. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Отже, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію нотаріусу, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву (претензію) незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Така позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові КЦС ВС від 14.05.2024 по справі № 350/1578/22.

У даному випадку, Банк дізнався 27 травня 2020 року про смерть ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується змістом апеляційної скарги АТ «Державний ощадний банк України» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року.

Як зазначалось судом раніше, свідоцтв про право на спадщину спадкоємці ОСОБА_2 не отримували, спадкова справа взагалі не заводилась.

Про обставини реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 14.02.2020, АТ «Державний ощадний банк України» міг дізнатися з листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 30.10.2020 року №1865/01-07 та постанови Одеського апеляційного суду від 12.05.2021 року.

АТ «Державний ощадний банк України» отримало постанову Одеського апеляційного суду від 12.05.2021 року 04.06.2021 року, що визнається ним у письмових поясненнях від 29.06.2022 року.

30.06.2021 року представник АТ «Ощадбанк» ознайомилась із матеріалами справи.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач АТ «Державний ощадний банк України» звертався до спадкоємців боржника, починаючи з 04.06.2021 року, або до нотаріуса із вимогою кредитора.

До суду із заявою про залучення в якості співвідповідачів спадкоємців боржника, Банк звернувся 12.07.2021 року.

Суд виходить із того, що звернення кредитора безпосередньо до суду, зокрема із заявами про процесуальне правонаступництво, слід розглядати як пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця боржника, в порядку статті 1281 ЦК України.

Така позиція суду відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17, які враховуються судом по даній справі, в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд не приймає доводи представника відповідача ОСОБА_2 , - адвоката Кубрак О.О. стосовно пропуску АТ «Державний ощадний банк України» строку пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, оскільки Банком такий строк дотриманий.

Визначаючи коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , суд виходить із наступного.

Спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_3 не заводилась. Це підтверджується довідкою Суворовської державної нотаріальної контори №4275/01-16 від 09.12.2020 року. Відповідно, із заявами про прийняття або відмову від спадщини спадкоємці не звертались.

Згідно листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 30.10.2020 року №1865/01-07, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 14.02.2020, зареєстровані:

-ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Разом із тим, суд зазначає, що реєстрація місця проживання відповідачів за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_3 не є безумовним підтвердженням того, що вони є його спадкоємцями та фактично прийняли спадщину після його смерті.

Така позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.02.2024 року по справі № 688/2822/22, у постанові від 19 травня 2021 року по справі № 937/10434/19-ц, у постанові від 28 квітня 2021 року по справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20).

У той же час, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на день смерті ОСОБА_3 , не за адресою реєстрації.

Встановлюючи обсяг спадкового майна спадкодавця ОСОБА_3 , суд виходить із наступного.

У своїй постанові №587/381/15-ц від 04 лютого 2021 року, з урахуванням положень ст.1281,1282 ЦК України, Верховний Суд зазначив, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

У даному випадку, тягар доказування вартості успадкового майна покладається на відповідачів, як на осіб, які покладають вказаний факт відсутності спадкового майна в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.06.2021р. по справі № 751/8658/15-ц.

Суд зазначає, що відповідачі по даній справі зайняли позицію відсутності в матеріалах справи доказів наявності будь-якого майна у спадкодавця, та не отримання ними у спадщину жодного майна.

В свою чергу, АТ «Державний ощадний банк України» зайняло правову позицію встановлення обсягу спадкового майна, зокрема заявляло суду клопотання про витребування доказів.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, № інформаційної довідки 327469424, станом на 30.93.2023 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками по частині квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку АТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка в подальшому після його смерті була приватизована його дружиною та сином, а тому він за життя мав право на частку у вищевказаній квартирі.

На виконання ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 27.04.2023 року по справі №523/18273/19, Департамент міського господарства Одеської міської ради надав витребувану судом інформацію, яка надійшла від Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», стосовно участі ОСОБА_2 у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» від 23.06.2023 року № 258/01-09, ОСОБА_3 мав право користування квартирою АДРЕСА_2 . Участі у приватизації квартири, яка була здійснена 14.01.2021 року, він не приймав.

З огляду на викладене, суд констатує, що матеріали справи не містять доказів наявності у померлого ОСОБА_2 на праві власності будь-якого майна, на день смерті.

Доводи представника АТ «Державний ощадний банк України» в частині наявності у померлого ОСОБА_2 права користування квартирою АДРЕСА_2 , не свідчать про наявність у померлого на праві власності будь-якого майна.

Суд зауважує на тому, що померлий ОСОБА_2 участі у приватизації квартири АДРЕСА_2 , не приймав, доказів того що він подавав заяву на приватизацію, однак не встиг її завершити, матеріали справи не містять. Тому, правових підстав для застосування по даній справі правової позиції Верховного Суду що викладена у постанові 30.06.2020 року по справі 623/633/17, на думку суду відсутні.

Таким чином, суд вважає що АТ «Державний ощадний банк України» не надало доказів на підтвердження того, що відповідачі отримали від спадкодавця у спадщину будь-яке майно, та набули статусу спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_2 .

Оскільки відповідачі по даній справі фактично не набули статусу спадкоємців, то як наслідок у них відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає що відсутні правові підстави для задоволення позову АТ «Державний ощадний банк України».

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 141,263,264,265,268,280,281 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 10.06.2024р., у зв`язку із тривалою відсутністю в суді світла та інтеренета.

Суддя: К.О. Далеко