Справа № 128/489/17
Провадження № 22-ц/801/628/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Матківська М. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 рокуСправа № 128/489/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

Секретар: Кобенди Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, розподіл спільної сумісної власності, стягнення коштів,

Судове рішення ухвалила суддя Ганкіна І. А.

Судове рішення ухвалено о 16:15 год у м. Вінниці

Дата складення повного судового рішення невідома,

Встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, розподіл спільної сумісної власності, стягнення коштів, яким просила: встановити факт, що вона і ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 03 вересня 2010 року по лютий 2017 року (з 26 травня 1985 року по 3 вересня 2010 року проживали в зареєстрованому шлюбі); визнати СТО, яке розташоване в АДРЕСА_1 , що зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 згідно свідоцтва на право власності, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; здійснити поділ спільного майна, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину СТО з відповідною часткою будівель на споруд, що розташоване в АДРЕСА_1 ; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку площею 0,5988 га, що розташована в АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на 1/3 частку земельної ділянки; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 транспортні засоби і інше рухоме майно загальною вартістю 1 818 300,00 грн.; виділити їй із спільного сумісного майна всього майна на суму 843 200,00 грн.; виділити із спільного сумісного майна ОСОБА_3 всього майна на суму 843 200,00 грн.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_2 подавала заяви про збільшення позовних вимог: 09 серпня 2017 року та 01 червня 2018 року не прийняті судом; 24 січня 2019 року прийнята судом згідно ухвали суду від 11 грудня 2019 року (том 2 а. с. 172).

27 грудня 2022 року позивач ОСОБА_2 подала заяву про зменшення позовних вимог, у якій просила встановити факт, що вона і ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 03 вересня 2010 року по лютий 2017 року; встановити факт, що в період з 26 травня 1985 року по 3 вересня 2010 року проживали в зареєстрованому шлюбі; визнати СТО (станцію технічного обслуговування), яка розташована в АДРЕСА_2 , що зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки СТО, що розташована в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку площею 0,5988 га, що розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :02:005:0143, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки кадастровий номер: :02:005:0143, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06; стягнути із ОСОБА_3 кошти в сумі 5000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на день прийняття рішення еквівалентно 182 800,00 грн. та судові витраті понесені у зв`язку із наданням правової допомоги в сумі 35 000,00 грн.

У цій заяві позивач просила її позовну вимогу до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власність та поділ майна подружжя, згідно переліку, залишити без розгляду (том 3 а. с. 121-122).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 в частині щодо вимоги про визнання спільною сумісною власність майна, перелік якого наведений у прохальній частині позовної заяви.

Залишено без розгляду клопотання ОСОБА_2 про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи щодо встановлення варіанту поділу майна та визначення ринкової вартості об`єкта.

Прийнято до провадження заяву про зменшення позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, розподіл спільної сумісної власності, стягнення коштів, в редакції від 27 грудня 2022 року (том 3 а. с. 127-128).

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 26 травня 1985 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці у 1999 році шлюб розірваний, однак свідоцтво про розірвання шлюбу вони не отримували і продовжили проживати однією сім`єю.

21 вересня 2004 року вони придбали земельну ділянку площею 0,1208 га, яка зареєстрована в реєстрі приватним нотаріусом Дробахою В. О. за № 1359.

В 2005 році вони розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і оформили право власності на цей будинок рішенням № 150 від 15 квітня 2008 року.

Свідоцтво про право власності № 782 отримали 17 квітня 2008 року на ім`я чоловіка ОСОБА_3 .

В 2012 році вони вирішили подарувати будинок і земельну ділянку синові ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 надав нотаріусу всі необхідні документи, у тому числі і дублікат свідоцтва про шлюб, копію свого паспорта, згідно якого в 2004 році він був одружений з нею.

Нотаріус отримав згідно закону її згоду на укладення договору дарування і вона була впевнена, що вони перебувають у шлюбі.

Вони продовжували проживати разом, вести спільне господарство і бізнес (міжнародні вантажні перевезення), будувати станцію технічного обслуговування, яка будувалася в АДРЕСА_1 .

Всі кошти, які вона із сином заробляла, йшли на погашення боргів відповідача, який брав кредити і гроші в борг для будівництва СТО.

Всього погасили боргів відповідача 600 000,00 грн. Син віддав борг ОСОБА_1 12 000,00 доларів США. Крім того син сплатив за оренду земельної ділянки під СТО 40 000,00 грн.

07 листопада 2014 року на ім`я ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки під СТО на 50 %, де також зафіксовано, що вона, як дружина, не заперечує купувати ділянку.

13 лютого 2017 року вона погасила 181 735,00 грн. за інші 50 % вартості земельної ділянки.

В 2016 році ОСОБА_3 знайшов собі іншу жінку, а її повідомив про те, що ще з вересня 2010 року він отримав свідоцтво про розірвання шлюбу, а тому СТО буде належати тільки йому.

Сплачуючи борги ОСОБА_3 і купуючи будівельні матеріали для СТО, вона була впевнена, що вони одна сім`я і будували за свої кошти і кошти їхнього сина, так як більшу половину бізнесу вона вела сама.

У неї на роботі числилися бухгалтери: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 і логіст ОСОБА_7 .

Всі договори із замовниками на перевезення вантажів укладала вона і вона контролювала і вела бізнес.

З 2014 року відповідач ніде не працює, він звик не заробляти гроші, а витрачати те, що вона заробила із сином. Він продовжує вимагати у них гроші.

СТО було побудовано повністю на їх спільні кошти. Вартість СТО складає 27 000 000,00 грн.

Крім того за період спільного сумісного проживання вони придбали транспортні засоби: ДАФ д/н НОМЕР_1 вартістю 495 000,00 грн., напівпричіп рефрижератор АВ №7679ХР вартістю 400 000,00 грн., причіп рефрижератор АВ 5154 ХТ вартістю 320 000,00 грн., рефрижератор без рами вартістю 55 000,00 грн., рефрижератор без рами вартістю 55 000,00 грн., на загальну суму 1 325 000,00 грн.

Придбали інше рухоме майно на загальну суму 122 300,00 грн., а також рухоме майно на СТО загальною сумою 230 200,00 грн.

З 2010 року коли відповідач отримав свідоцтво про розірвання шлюбу, вони продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.

Щодо вимоги про стягнення 5000,00 доларів США, то позивач її обґрунтувала тим, що і вона і відповідач були зареєстровані фізичними особами-підприємцями та здійснювали підприємницьку діяльність, одним із видів якої було надання послуг по міжнародним перевезенням вантажним транспортом. Надання таких послуг обумовлює придбання сторонами відповідної міжнародної ліцензії щодо членства в Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України. Згідно договору № 31719 від 28 квітня 2001 року про послуги перевізникам, за умовами якого позивач сплатила 5000,00 доларів США за участь в міжнародних перевезеннях їх автотранспорту, перелік якого наведено у списку спільного майна подружжя, що надавало право та можливість здійснювати даний вид підприємницької діяльності та отримувати кошти. У 2004 році договір сторонами був продовжений на невизначений термін та сплачено додатково ще 5000,00 доларів США. Тобто, задля можливості здійснення відповідачем підприємницької діяльності по наданню послуг по міжнародних перевезеннях позивачем було сплачено 10 000,00 доларів США, які, на думку позивача, підлягають поділу в рівних частках та стягнення з відповідача 1/2 частини цих коштів в сумі 5000,00 доларів.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 03 вересня 2010 року по лютий 2017 року.

Встановлено, що в період з 26 травня 1985 року по 03 вересня 2010 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали в зареєстрованому шлюбі.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності об`єкт нерухомого майна (станцію технічного обслуговування), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки СТО (станції технічного обслуговування), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку площею 0,5988 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :02:005:0143, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки кадастровий номер: :02:005:0143, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 5000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на день прийняття рішення еквівалентно 182 800,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені позивачем на оплату судового збору в сумі 10 592,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені позивачем на оплату правничої допомоги в сумі 35 000,00 грн.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на ідеальну частку СТО (станцію технічного обслуговування), в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на ідеальну частку земельної ділянки кадастровим номером: :02:005:0143 та в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 5000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на день прийняття рішення еквівалентно 182 800,00 грн.

Зазначив, що із рішення суду в цій частині не погоджується і вважає його прийнятим із порушенням вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України в тому, що воно не відповідає вимогам законності і обґрунтованості судового рішення, а також не відповідає зазначеним у статті 253 ЦПК України критеріям.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції на момент ухвалення оскаржуваного рішення не враховано існування іншого рішення суду Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2018 року у цивільній справі № 128/2672/17, яке набрало законної сили і допущено до примусового виконання, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу за договорами позики в розмірі 118 000,00 доларів США, що еквівалентно станом на 05 жовтня 2017 року 3 163 438,99 грн. та 23 500,00 грн., а також стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 борг за договорами позики в розмірі 112 000,00 доларів США, еквівалентно 3 002 586,16 грн.

На виконання цього рішення суду 07 серпня 2018 року Вінницьким міським судом виданий виконавчий лист; відкрито виконавче провадження ВП № 73317746; винесено постанови про арешт майна боржника: 13 листопада 2023 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, кошти, цінні папери, майнові права, корпоративні права частки у статутному капіталі, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної творчої діяльності, інше майно та майнові права боржника ОСОБА_3 ; 14 листопада 2023 року накладено арешт на транспортні засоби, що належать боржнику ОСОБА_3 .

На момент ухвалення рішення суду щодо поділу майна подружжя сторони усвідомлювали про заборгованість перед ОСОБА_1 , проте не ставили питання, а судом першої інстанції не надано правової оцінки тому, що проведений оскаржуваним рішенням поділ майна подружжя порушує права ОСОБА_1 .

На момент винесення оскаржуваного рішення суду, на належне сторонам майно було накладено арешт задля забезпечення виконання грошового зобов`язання ОСОБА_3 перед його кредитором ОСОБА_1 , а тому поділ майна подружжя в обраний позивачем спосіб порушує права і інтереси третьої особи як стягувача ОСОБА_1 й направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

До апеляційної скарги особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 додав: копію розписки ОСОБА_3 від 26 вересня 2017 року про отримання ним від ОСОБА_1 коштів в сумі 23 500,00 грн. (том 4 а. с. 73); копію розписки ОСОБА_3 від 20 грудня 2013 року про отримання ним від ОСОБА_1 коштів в сумі 50 000,00 доларів США (том 4 а. с. 74); копію розписки ОСОБА_3 від 31 грудня 2012 року про отримання ним від ОСОБА_1 коштів в сумі 90 000,00 доларів США (том 4 а. с. 75); копію виконавчого листа у справі № 128/2672/17, виданого 07 серпня 2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу за договорами позики в розмірі 118 000,00 доларів США, що еквівалентно станом на 05 жовтня 2017 року 3 163 438,99 грн. та 23 500,00 грн.; з відміткою 05 липня 2021 року державного виконавця про завершення по п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», стягнуто 21 404,03 грн. (том 4 а. с. 76); постанову ВП № 73317746 винесену приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Собчуком В. В. 13 листопада 2023 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 128/2672/17, виданого 07 серпня 2018 року (том 4 а. с. 77); постанову ВП № 73317746 від 13 листопада 2023 року про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, кошти, цінні папери, майнові права, корпоративні права частки у статутному капіталі, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної творчої діяльності, інше майно та майнові права боржника ОСОБА_3 (том 4 а. с. 88); постанову ВП № 73317746 від 14 листопада 2023 року про арешт майна боржника, якою накладено арешт на транспортні засоби, що належать боржнику ОСОБА_3 (том 4 а. с. 78); постанову ВП № 73317746 від 26 грудня 2023 року про розшук майна боржника, а саме транспортних засобів, що належать боржнику ОСОБА_3 (том 4 а. с. 79); інформацію щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів (том 4 а. с. 80); Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованих 29 січня 2024 року приватним виконавцем Собчуком В. В. щодо типів майна: земельної ділянки кадастровим номером :02:005:0143 і нежитлової будівлі та споруди загальною площею 775,1 кв. м. по АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_3 (том 4 а. с. 81-83, 84-85); Витяг з Державного реєстру речових прав, сформованого 13 листопад 2023 року (том 4 а. с. 86); Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухового майна, сформованого 13 листопада 2023 року (том 4 а. с. 87).

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Левицька-Корчун В. І. надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить закрити апеляційне провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду від 05 грудня 2023 року, оскільки ухваленим 05 грудня 2023 року судовим рішення у даній справі жодним чином не порушені права ОСОБА_1 , як кредитора ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у належний спосіб не доведено свою причетність до майна, яке є предметом поділу як спільного майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить закрити апеляційне провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_1 , оскільки інтереси ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням абсолютно не порушуються. Сума боргу може бути стягнута виключно за рахунок його частки у майні, яка була встановлена йому судом, якої з надлишком вистачить для погашення боргу.

В судовому засіданні особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 і його представник адвокат Сувалов В. О. підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити: скасувати рішення суду першої інстанції і відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_2 і її представник адвокат Левицька-Корчун В. І. заперечили проти задоволення апеляційної скарги. Представник просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився по поважній причині хворіє і з 01 грудня 2023 року перебуває на стаціонарному лікуванні (том 4 а. с. 115).

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про закриття апеляційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту та вимог апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 слідує, що він оскаржує рішення суду лише в частині щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на ідеальну частку СТО (станцію технічного обслуговування) і щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на ідеальну частку земельної ділянки кадастровим номером: :02:005:0143 та в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 5000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на день прийняття рішення еквівалентно 182 800,00 грн.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає справу і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в оскаржуваній особою, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , частині.

Судом встановлено, що 26 травня 1985 року ОСОБА_3 і ОСОБА_10 уклали шлюб, який зареєстрований Малинівською сільською радою Літинського району Вінницької області, актовий запис № 15 від 26 травня 1985 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище: ОСОБА_11 . Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , повторно видане 12 вересня 1995 року (том 1 а. с. 14).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 квітня 1999 року (справа № 2-911/1999 р.) розірвано шлюб між ОСОБА_12 і ОСОБА_3 , зареєстрований 26 травня 1985 року в Малинівській сільській раді Літинського району Вінницької області, актовий запис № 15. Рішення набрало законної сили 13 квітня 1999 року (том 3 а. с. 77, 78).

03 вересня 2010 року ОСОБА_3 видано (повторно) свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1327 від 12 жовтня 1999 року. Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (том 1 а. с. 15)

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_4 , виданого 06 серпня 2003 року, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (том 1 а. с. 18).

Згідно довідки № 6/3/59-2 від 09 лютого 2017 року ФОП ОСОБА_2 відкрито поточний рахунок (том 1 а. с. 19).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, укладеного 07 листопада 2014 року між продавцем Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області та покупцем громадянином ОСОБА_3 , фізичною особою-підприємцем, продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,5988 га кадастровим номером :02:005:0145, яка розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район село Якушенці, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (том 1 а. с. 20-21).

Згідно платіжного доручення № 8 від 13 лютого 2017 року ФОП ОСОБА_2 сплатила 181 735,80 грн., призначення платежу: кошти від продажі земельної ділянки згідно договору № НАЕ832252 від 07 листопада 2014 року кадастровий номер :02:005:0143 несільськогосподарського призначення, що перебуває у комунальній власності (том 1 а. с. 22).

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу причіп рефрижератор реєстраційний номер НОМЕР_5 видано на ім`я ОСОБА_3 (том 1 а. с.25).

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу DAF модель XF 105.460 реєстраційний номер НОМЕР_1 видано на ім`я ОСОБА_3 (том 1 а. с. 26).

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу напівпричіп-рефрижератор-Е, реєстраційний номер НОМЕР_6 видано на ім`я ОСОБА_2 (том 1 а. с. 27).

Згідно повідомлення № 31/2-948 від 28 березня 2017 року на транспортний засіб марки KRONE напівпричіп-рефрижератор-Е, д.н.з. НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_3 , накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій (том 1 а. с. 64).

Згідно повідомлення № 1000 від 24 березня 2017 року на транспортний засіб марки SCHMITZ SKO24, напівпричіп-рефрижератор-Е, д.н.з. НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_2 , накладено обмеження: арешт та/або заборона на відчуження (том 1 а. с. 66).

28 квітня 2001 року Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України (Асоціація) та приватним підприємцем Ковтуном О. В. (перевізником) укладено договір № 31719 про послуги перевізника, допущеним до системи МДП, за умовами якого Асоціація надає перевізнику відповідно до умов цього договору послуги по забезпеченню його комплектом документів, необхідних для перевезення вантажів у міжнародному сполученні, а також консультації з усіх питань роботи в системі МДП (том 1 а. с. 93).

Пунктом 4 цього договору визначено порядок розрахунків, відповідно до якого до отримання першої книжки МДП перевізник зобов`язаний внести фінансову гарантію в повному обсязі на розрахунковий рахунок Асоціації в сумі, що затверджена Радою, еквівалентній 5000,00 доларів США по курсу НБУ на день перерахування, яка підлягає поверненню перевізнику через два роки з дня здачі останньої використаної книжки МДП при умові відсутності повідомлень і претензій митних органів.

18 жовтня 2010 року Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті видана ОСОБА_3 ліцензія серії АВ № 562848 на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт»; строк дії ліцензії необмежений (том 1 а. с. 94).

07 травня 2001 року приватний підприємець ОСОБА_3 отримав декларацію-зобов`язання транспортної компанії по допуску до митної системи МДП і дозвіл на використання звичайної книжки МДП (том 1 а. с. 95-98).

Загальними зборами членів Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України від 21 травня 2001 року, протоколом № 14, затверджено Статут АсМАП у новій редакції (том 1 а. с. 99-111).

Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області 26 квітня 2017 року видала довідку № 1294 про те, що адреса майнового комплексу, розміщеного на земельній ділянці площею 0,5988 га кадастровим номером :02:005:0143, що належить ОСОБА_3 , змінилася на підставі рішення 58 сесії 6 скликання Якушинецької сільської ради від 25 вересня 2015 року «Про перейменування вулиць населених пунктів Якушинецької сільської ради» з адреси: АДРЕСА_3 на адресу: АДРЕСА_2 . До довідки додано рішення 58 сесії 6 скликання Якушинецької сільської ради (том 1 а. с. 114, 115).

Рішенням № 59 від 21 лютого 2017 року виконавчого комітету Якушинецької сільської ради змінено нумерацію будинку по АДРЕСА_1 відповідно до додатку та видано довідку № 3412 від 28 вересня 2017 року про те, що майновий комплекс, який розташований на земельній ділянці площею 0,5988 га кадастровим номером :02:005:0143, які належать ОСОБА_3 , знаходиться в АДРЕСА_2 (том 1 а. с. 127-130).

Із запиту Вінницького районного суду Вінницької області (суддя Саєнко О. Б.) вбачається, що в провадженні Вінницького районного суд перебуває цивільна справа № 128/2672/17 за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики (том 1 а. с. 145).

На виконання цього запиту Вінницький районний суд Вінницької області (суддя Ганкіна І. А.) надав копію ухвали суду від 17 березня 2017 року про відкриття провадження у справі № 128/489/17 та копію позовної заяви у цій справі (том 1 а. с.146).

ОСОБА_3 з 15 червня 1999 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем, згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_7 (том 1 а. с. 166, 167, 169).

15 вересня 2008 року кредитором ЗАТ «Альфа-Банк» укладено договір про надання траншу № SME0017461 із позичальником ОСОБА_3 , за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит в сумі 105 000,00 Євро на строк користування 60 місяців із сплатою процентів в розмірі 20,67 % річних (том 1 а. с. 180-182).

20 травня 2012 року за вихідним № 000145 ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до позичальника ОСОБА_3 із вимогою про досудове врегулювання спору, у якому вказало, що станом на 20 травня 2012 року прострочення платежів з виплати кредиту складає 47 943,63 Євро (том 1 а. с. 179).

Згідно довідки № 27-12/13 від 27 грудня 2013 року про стан кредиторської заборгованості у сегменті малого та середнього бізнесу, виданої ПАТ «Альфа-Банк», заборгованість клієнта ОСОБА_3 за кредитним договором № SME0017461 від 15 вересня 2008 року станом на 27 грудня 2013 року перед ПАТ «Альфа-Банк» відсутня. Договір закрито (том 2 а. с. 57, 64).

06 вересня 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 і ОСОБА_8 про вступ у справу, якою вини просили залучити їх до участі у справі третіми особами без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (том 1 а. с. 209-210), додавши до заяви копію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2018 року у цивільній справі № 128/2672/17, яке набрало законної сили 26 червня 2018 року. Цим рішенням задоволено позов ОСОБА_1 і ОСОБА_8 . Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики в розмірі 118 000,00 доларів США, що станом на 05 жовтня 2017 року становить еквівалент 3 163 438,99 грн., а також суму боргу за договором позики в розмірі 23 500,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 суму боргу за договорами позики в розмірі 112 000,00 доларів США, що станом на 05 жовтня 2017 року становить еквівалент 3 002 586,16 грн. (том 1 а. с. 211-213).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_8 про залучення їх до участі у справі третіми особами на стороні відповідача (том 1 а. с. 220).

27 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про залучення до участі у справі третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_1 і ОСОБА_8 (том 1 а. с. 232-233).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони ОСОБА_3 щодо залучення по справі третіми особами ОСОБА_1 і ОСОБА_8 (том 1 а. с. 241).

Відповідач ОСОБА_3 05 червня 2020 року звернувся до суду із заявою про залучення до участі у справі третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_1 і ОСОБА_8 (том 2 а. с. 225-226).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 про витребування від ОСОБА_1 і ОСОБА_8 оригіналів розписок, які їм надав ОСОБА_3 , написану власноручно, а не надруковану, для огляду у судовому засіданні, а також постановлено, що клопотання про залучення до участі у справі третіми особами ОСОБА_1 і ОСОБА_8 буде вирішено після отримання витребуваних від них письмових доказів (том 3 а. с. 1-2).

Матеріали справи не містять відомостей щодо огляду у судовому засіданні зазначених розписок, що були витребувані у ОСОБА_1 і ОСОБА_8 , та щодо вирішення клопотання відповідача ОСОБА_3 від 05 червня 2020 року про залучення до участі у справі третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_1 і ОСОБА_8 .

Позивач ОСОБА_2 двічі заявляла клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи: від 20 лютого 2019 року (том 2 а. с. 37) та від 21 травня 2020 року (том 2 а. с. 199-200).

Заявою від 27 грудня 2022 року позивач ОСОБА_2 відкликала клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи щодо встановлення варіанту поділу майна та визначення ринкової вартості об`єкта (том 3 а. с. 119).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року залишено без розгляду клопотання ОСОБА_2 про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи щодо встановлення варіанту поділу майна та визначення ринкової вартості об`єкта (том 3 а. с. 127-128).

Листом № 68428-23-б/б від 26 вересня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» для подальшого продажу з метою погашення заборгованості по кредитному договору № SME0017461 від 15 вересня 2008 року, надав дозвіл на зняття з обліку та видачу номерних знаків на автомобіль марки ПР Fruehauf, державний номер НОМЕР_8 , № шасі (кузова) НОМЕР_9 , 1995 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 та переданий в заставу ПАТ «Альфа-Банк» (том 2 а. с. 58).

Листом № С02-116-1-6/2641 від 20 вересня 2012 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомив про те, що ОСОБА_3 повністю виконав свої зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим банк просить зняти заборону на проведення операцій по відчуженню транспортного засобу, який передавався в заставу, а саме: транспортний засіб марки ПР модель Fruehauf, тип н/причіп рефрижератор-Е, 1995 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , зареєстрований 02 квітня 2004 року Вінницьким МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 (том 2 а. с. 59).

22 жовтня 2012 року ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Рудику В. В. заяву, якою повідомила про те, що вона не заперечує щоб її чоловік ОСОБА_3 подарував їхньому сину ОСОБА_4 та уклав договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № НОМЕР_12 та земельної ділянки площею 0,1208 га кадастровий номер якої :04:003:0244, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , які вони придбали, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, а за правовстановлювальним документом значаться за ОСОБА_3 . Факт перебування у шлюбі з ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Малинівською сільською радою Літинського району Вінницької області 12 вересня 1985 року. 22 жовтня 2012 року заява прийнята і підпис ОСОБА_2 посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В. В. та зареєстрована в реєстрі за № 7321 (том 2 а. с. 130).

Постановою ВП № 57178518 винесену заступником начальника відділу Вінницького районного відділу ДВС Штельмахом Д. В. 11 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 128/2672/17, виданого 07 серпня 2018 року (том 2 а. с. 233); постановою ВП № 57178518 від 11 вересня 2018 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику (том 2 а. с. 234); постановою від 22 квітня 2019 року описано та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 , а саме на транспортний засіб марки RENAULT PREMIMIUM 300.19 фургон-рефрижератор, 2001 року випуску, днз НОМЕР_13 (том 2 а. с. 235).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено, що сторони постійно проживали разом за однією адресою, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, вели спільний бізнес, в очах оточення друзів та знайомих їх сприймали виключно як подружжя; вони разом проводили дозвілля та влаштовували сімейні свята, виховували спільних дітей. З урахуванням встановлених по справі обставин, які визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, та які не підлягають доказуванню, згідно вимог статті 82 ЦПК України, а також з урахуванням обсягу спільного майна, яке позивач просить поділити, що нажите за час ведення спільного господарства, джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, та того, що відповідач не надав суду доказів, які заперечують заявлені позивачем вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність захисту у судовому порядку права позивача шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частку спільного майна в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Такі висновки суду першої інстанції є предметом оскарження і лише в частині визнання права власності за позивачем ОСОБА_2 на ідеальні частки на СТО (станцію технічного обслуговування) та на земельну ділянку, а також в частині стягнення із відповідача на користь позивача 5000,00 доларів США, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 та частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Звернувшись із апеляційною скаргою, особа, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 свої доводи обґрунтовував тим, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про його права та обов`язки, виходячи із того, що на момент ухвалення рішення суду щодо поділу майна подружжя, сторони по цій справі: позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 , усвідомлювали про заборгованість перед ОСОБА_1 , проте не ставили питання, а судом першої інстанції не надавалася правова оцінка тому, що проведений оскаржуваним рішенням поділ майна подружжя порушує права ОСОБА_1 , оскільки на належне цим сторонам майно було накладено арешт задля забезпечення виконання грошового зобов`язання ОСОБА_3 перед його кредитором ОСОБА_1 , а тому поділ майна подружжя в обраний позивачем спосіб порушує права і інтереси третьої особи як стягувача ОСОБА_1 й направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Тобто, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи та особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес чи обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Така позиція узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах: від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17, від 01 серпня 2019 року у справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19), від 19 грудня 2022 року у справі № 127/13728/21 (провадження № 61-12619св22), від 14 лютого 2024 року у справі № 753/405/20.

З`ясовуючи питання про те, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, спірні правовідносини виникли щодо поділу спільного майна подружжя, нажитого ними у період зареєстрованого шлюбу та у період проживання сторін однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Зазначені відносини регулюються розділом ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» Сімейного Кодексу України, зокрема главою 8 (статті 60-74) «Право спільної сумісної власності подружжя», у тому числі статтею 70, якою визначається розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, статтею 74 цієї глави СК України, якою визначається право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою; главою 26 (статті 355-372) ЦК України «Право спільної власності», у тому числі статтею 368 «Право спільної сумісної власності», статтею 372 «Поділ майна, що є у спільній сумісній власності».

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (стаття 61 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (частина 1) . На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (частина 2).

Згідно положень статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до статті 372 ЦПК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Одним із засобів захисту порушеного цивільного права позивача у даній справі, згідно вимог статті 16 ЦК України, є визнання права.

Суд першої інстанції при вирішенні даного спору, застосувавши наведені норми матеріального права, визнав об`єктом права спільної сумісної власності подружжя нерухоме майно: станцію технічного обслуговування і земельну ділянку, на якій це нерухоме майно побудоване, та поділив це майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, визнавши за кожним із подружжя право власності на нерухоме майно в рівних частках по за кожним із подружжя.

Водночас, як вбачається із вимог апеляційної скарги, особа яка її подала ОСОБА_1 оскаржує рішення суду у задоволеній частині позовних вимог, а саме в частині визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на ідеальні частки в об`єктах нерухомого майна: станції технічного обслуговування та земельній ділянці і стягнення 5000,00 доларів США.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що враховуючи обставину, що поділ спільного майна відбувся за наявності відкритого виконавчого провадження щодо примусового стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_13 суми боргу за договорами позики в розмірі 118 000,00 доларів США і 23 500,00 грн. та накладення арешту на майно боржника, це свідчить про намір уникнути сплати суми боргу за договорами позики, що завдає шкоди його інтересам та є підставою для скасування судового рішення, яке перешкоджає виконанню іншого судового рішення рішення Вінницького міського суду від 16 травня 2018 року, оскільки він позбавлений можливості звернути стягнення на частку майна, яке є спільною власністю подружжя у межах виконавчого провадження.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 , були предметом дослідження у правовідносинах, які виникли із договору позики, а не з відносин захисту права спільної сумісної власності подружжя.

Правовідносини позики регулюються главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», зокрема § 1 «Позика» Цивільного кодексу України (статті 1046-1053).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 16 ЦК України способом захисту цивільного права ОСОБА_1 є примусове виконання обов`язку в натурі.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності у нього права на апеляційне оскарження рішення суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Враховуючи те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , оскільки його права в контексті статтей 70 і 74 СК України та статті 372 ЦК України не порушені, так як він не є учасником правовідносин щодо захисту права спільної сумісної власності подружжя, тому ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які у відповідності до положень статті 352 ЦПК України мають право апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на викладене, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу (ч. 2 ст. 362 ЦПК України).

Керуючись ст. 352, 362, 381 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, розподіл спільної сумісної власності, стягнення коштів, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2024 року