РІШЕННЯ

Іменем України

05.04.2024 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

за участю секретаря Кондрашин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КРЕДИТ-КАПІТАЛ», з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігора Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про повернення безпідставно набутих коштів

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі також - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»), в якому просить стягнути з останнього на свою користь грошові кошти у сумі 45 349,62 гривень, як стягнуті з нього в рамках виконавчого провадження та судові витрати покласти на відповідача у справі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.09.2022 року у справі №465/2539/21 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 3633 від 16.01.2021 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 20 315 гривень. На підставі виконавчого напису у виконавчому провадженні №64505672 приватним виконавцем Єфіменка Д.О. стягнуто з нього загальну суму 45 349,62 гривень. Оскільки, зазначений виконавчий напис нотаріуса, як підстава стягнення коштів, визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому вважає стягнені у виконавчому провадженні кошти безпідставно отримані, які підлягають поверненню позивачу. У зв`язку з чим, просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 31.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи.

05.01.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Відзив мотивує, що 04.09.2019 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №8395888, відповідно до якого позивачу надані кредитні кошти в сумі 5 000 гривень. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед позивачем виконав в повному обсязі. Натомість позивальник своїх зобов`язань перед позичальником не виконав, відповідно до умов кредитного договору у зв`язку з чим у позивача утворилась заборгованість у розмірі 19 385 гривень. 20.02.2020 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 року, до якого отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до позивача за кредитним договором. Крім цього зазначає, що до платіжних інструкцій на рахунок ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» приватним виконавцем перераховано 27.07.2023 року 16 384,85 гривень та 07.09.2023 року 3 930,15 гривень, а інших сум не надходило. Таким чином відповідач повністю заперечує позов та просить суд відмовити у поверненні безпідставно набутих коштів.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву та письмові пояснення, до яких просив розглядсправи проводити без його участі, не запереч, проти винесення заочного рішення та просив задоволити позові вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи.

За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23.09.2022 року у справі №465/2539/21 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 3633 від 16.01.2021 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 20 315 гривень.

Разом з тим, відносно позивача приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Єфіменко Д.О. здійснювалось виконавче провадження № 64505672 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Данич О.Ф.за № 3633 від 16.01.2021 року, стягувачем за якими було ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ».

Як вбачається із дублікату квитанції №N92.30._5XKI3FL6DDV від 11.07.2023 року АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» приватним виконавцем було стягнуто за ВП № 64505672 у позивача суму 3 501,19 гривень(а.с.6).

Як вбачається із дублікату квитанції №N92.30._5XKI3FL6DDV від 11.07.2023 року АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» приватним виконавцем було частково стягнуто за ВП № 64505672 у позивача суму 19 539,31 гривень(а.с.7).

Як вбачається із виписки за рахунком за період 06.09.2023 - 06.09.2023 року у позивача відбулось списання 25 346,50 гривень, зазначено дата і час - 06.09.23 11:13; тип - інше та деталі - сума заб. підл. стягн.з ОСОБА_2 згідно вик напис №3633 виданий 16.01.2121 ПН Київського міського НО Баршацький Ігор(а.с.7).

Натомість до долучених представником відповідача до відзиву платіжних інструкцій №27/07/202325498 від 27.07.2023 року та №07/09/202328422 від 07.09.2023 року вбачається, що на рахунок ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» приватним виконавцем за ВП № 64505672 перераховано 27.07.2023 року 16 384,85 гривень та 07.09.2023 року 3 930,15 гривень.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).

Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 08 вересня 2021 року у справі №206/2212/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №910/9072/17.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі №6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.

Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з вищенаведених обґрунтувань, визнання виконавчого напису, на підставі якого проведені грошові стягнення, таким. що не підлягає виконанню, є підставою для повернення боржникові стягнених з них грошових коштів.

В свою чергу на підтвердження проведеного стягнення повинні бути подані належні та допустимі докази.

З огляду на викладене вище, оскільки що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23.09.2022 року у справі №465/2539/21, яке набрало законної сили 24.10.2022 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за номером № 3633 від 16.01.2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» грошових коштів у сумі 20 315 гривень, то отримані ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 20 315 гривень підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, за якою вони були отримані, відпала. Дана сума коштів співпадає із сумою коштів, які були перераховані приватним виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки у відповідності до вищезазначених платіжних інструкцій.

Суд звертає увагу, що стягнення з позивача грошових коштів у виконавчому провадженні відповідає приписам частини першої, третьої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

В свою чергу відповідач не заперечує факту повернення йому грошових коштів на примусове виконання вчиненого виконавчого напису, але у відзиві на позовну заяву зазначає зовсім іншу суму, яка стягнена з позивача на виконання вчиненого виконавчого напису, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню та надає докази на підтвердження отримання даної суми.

Оскільки виконання вчиненого виконавчого напису, який був оспорений позивачем, здійснювалось в примусовому порядку, відповідно належним доказом підтвердження стягнених за ним сум, повинний бути документ приватного виконавця, який здійснює стягнення, на підтвердження стягнених сум за виконавчим написом(довідка, розрахунок, тощо), але таких документів позивачем не надано.

Таким чином, відсутні належні та достовірні докази безпідставного отримання та користування ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» стягненими зі ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП № 64505672 рештою сумою грошових коштів.

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволення позову частково та стягнути звідповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти, саму у розмірі 20 315 гривень.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., сплачений за подання позовної заяви, тобто пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

в и р і ш и в:

позов частково задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 20 315 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання:АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», Код , місцезнаходження: м.Львів вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, місцезнаходження: м. Київ вул. Рейтарська/провулок Георгіївський, буд. 6-3 літ.А, каб. 2-7.

Третя особа: Приватнийвиконавець виконавчого округу міста Києва Єфіменко Денис Олегович, місцезнаходження: м. Київ вул. Кирилівська, буд.172, офіс 65.

Дата складення повного судового рішення 05.04.2024 року.

Суддя Мартинишин М.О.