Справа № 142/635/23
Провадження № 22-ц/801/798/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гринишина А. А.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 рокуСправа № 142/635/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Литвина С. С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 142/635/23 за апеляційною скаргою адвоката Федоренко П. П. в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Гринишиної А. А. у залі суду, повний текст якої складено 27 лютого 2024 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 142/635/23 за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Заява мотивована тим, що 15 січня 2024 року Піщанським районним судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 листопада 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Указує, що він добровільно та свідомо виконує свої батьківські обов`язки, зокрема, бере участь у житті та вихованні доньки, проводить з дитиною увесь вільний час, цікавиться станом її здоров`я та надає фінансову допомогу на утримання доньки.

Зазначає, що матеріальна допомога надана ним на утримання дитини за період з травня по грудень 2023 року становить 98 734 грн.

Також ним надавались ОСОБА_1 кошти на пологи у сумі 10 000 грн.

Вважає, що судовий наказ не підлягає виконанню, оскільки він добровільно виконує батьківські обов`язки поза межами виконавчого провадження.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_2 просив суд:

визнати судовий наказ, виданий Піщанським районним судом Вінницької області від 15 січня 2024 року у цивільній справі № 142/635/23 за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Скасовано зупинення виконання за судовим наказом № 142/635/23 від 15 січня 2024 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконання боржником чи іншою особою або з інших причин;

право на звернення до суду з позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є абсолютним;

матеріали справи не містять доказів юридично оформленої домовленості між батьками дитини щодо розміру, способу, періоду сплати аліментів на утримання дитини, передачі майна в рахунок такої сплати, тощо;

доказів виконання ОСОБА_2 обов`язку щомісячної сплати аліментів у визначеному законодавством розмірі матеріали справи не містять;

підстав, визначених статтею 432 ЦПК України для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню не встановлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У березні 2024 року адвокат Федоренко П. П. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення заявлених вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано заявниці строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду на 04 квітня 2024 року 09:00 год з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

матеріально-правовою підставою визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є відсутність у боржника обов`язку, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження;

той з батьків, з ким не проживає дитина має право добровільно виконувати батьківський обов`язок по її утриманню;

встановлений статтею 432 ЦПК України перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не є виключним;

на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням обставин справи та інтересів сторін виконавчого провадження;

суд першої інстанції не надав оцінки обставинам добровільного виконання ОСОБА_2 обов`язку щодо фінансового утримання дитини;

надане ОСОБА_2 матеріальне утримання доньці втричі перевищує встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку;

відсутня матеріально-правова складова частина для виконання судового наказу.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кравець В. А. в інтересах ОСОБА_1 указує, що:

ухвала суду є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину між батьками не укладався;

факт часткового виконання обов`язку щодо утримання дитини не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягнення аліментів шляхом звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є правом стягувача, незалежно від добровільного виконання платником такого обов`язку;

матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язання ОСОБА_2 за судовим наказом, яким з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Щодо відкладення розгляду справи

01 квітня 2024 року представник боржника ОСОБА_2 - адвокат Федоренко П. П. через систему «Електронний суд» подала клопотання про відкладення розгляду прави, у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відтак законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані судом поважними.

Отже з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Посилання адвоката Федоренко П. П. на зайнятість в іншому судовому засіданні не може бути безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Адвокат самостійно має визначитися з пріоритетністю справи його клієнтів.

Ба більше, адвокат у поданій заяві не мотивувала необхідність її обов`язкової участі в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги.

Відтак указані адвокатом Федоренко П. П. причини неявки у судове засідання не є поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив:

«якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи».

Ураховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені статтею 371 ЦПК України, зважаючи на те, що причини неявки адвоката, з урахуванням обставин справи, суд розцінює як не поважні, тому підстав для відкладення розгляду справи, апеляційний суд не вбачає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 23 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Піщанського районного суду Вінницької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З витягу з реєстру Студенянської територіальної громади від 05 липня 2023 року слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з повідомленням Студенянської сільської ради № 02-10/1401 від 08 листопада 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим на території громади не значиться.

15 січня 2024 року Піщанським районним судом Вінницької області видано судовий наказ № 142/635/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 23 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а також судового збору у розмірі 268,40 грн.

Згідно платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк» за період з квітня 2023 року по грудень 2023 року платником ОСОБА_2 на користь одержувача ОСОБА_1 здійснено грошові перекази на загальну суму 108 734 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Згідно з частинами першою, третьою статті 431 ЦПК України виконання судових рішень здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Наказне провадження - це спрощений вид цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються справи про стягнення з боржника грошових коштів і витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Спрощена правова процедура по видачі судового наказу обумовлена правовою природою вимог, що підлягають захисту шляхом видачі судового наказу.

Статтею 161 ЦПК України встановлено перелік вимог за якими може бути видано судовий наказ, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана з встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункт 4 частини першої цієї статті).

Частиною п`ятою статі 183 СК України встановлено, що той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до пункту 9 частини другої статі 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину судового провадження відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Статтями 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад, як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку встановленому законом.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відтак підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, зокрема, з підстав, визначених главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України, або інші причини, які впливають на виконання судового рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 зроблено висновок, що:

«підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження».

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 824/2/22 зроблено висновок, що:

«законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний».

Отже до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Подання заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане з оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

У справі, що переглядається, адвокат Федоренко Б. Ю. указує, що підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню є добровільне виконання ОСОБА_2 обов`язку матеріального утримання доньки поза межами виконавчого провадження.

Апеляційний суд ураховує, що право на звернення до суду з позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотримання якогось порядку, тобто таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання.

Матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_1 довела наявність у неї такого права, надавши суду свідоцтво про народження дитини, довідку про проживання доньки разом з нею та указавши підставу необхідності його видачі, що відповідає вимогам процесуального закону, а саме перебування доньки на її утриманні.

Згідно платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк» за період з квітня 2023 року по грудень 2023 року платником ОСОБА_2 на користь одержувача ОСОБА_1 здійснено грошові перекази на загальну суму 98 734 грн.

Разом з тим, встановлений статтею 189 СК України нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначено розмір та строки виплати, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не укладався.

Указані обставини не позбавляли права ОСОБА_1 звернутися до місцевого суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі частки його доходу (заробітку), оскільки об`єктивно наявний обов`язок батька утримувати свою дитину.

ОСОБА_2 не доведено обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення у формі судового наказу про стягнення з нього аліментів, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судового наказу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що добровільне матеріальне утримання дитини не може бути підставою для висновку про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягнення аліментів шляхом звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є правом стягувача, незалежно від добровільного виконання платником такого обов`язку.

Ба більше, стягнення аліментів здійснюється до досягнення дитиною повноліття, не пов`язане з певними обставинами у конкретний період часу та не позбавляє права стягувача не пред`являти виконавчий документ до виконання.

Відтак, підстави, визначені статтею 432 ЦПК України, для визнання судового наказу № 142/635/23, виданого Піщанським районним судом Вінницької області 15 січня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Установивши, що судовий наказ виданий з дотриманням норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви адвоката Федоренко П. П. в інтересах ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням по суті заявлених вимог (стягнення аліментів на утримання дитини) та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та зводяться до власного тлумачення заявником процесуального закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Федоренко П. П. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок заявника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК