ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1218/23 Номер провадження 22-ц/814/2070/24Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

представника позивача адвоката Якимової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП БАНК», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АЛАНД» про визнання кредитного договору недійсним

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав поновити йому строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом та визнати недійсним кредитний договір № від 24.05.2016.

В обґрунтування позову зазначено, що від його імені правочин щодо отримання кредиту було вчинено невідомою особою, а наслідки укладення даного правочину настали у вигляді стягнення коштів з його заробітної плати.

Заочним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП БАНК», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АЛАНД» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вказував на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що місцевий суд неналежним чином надав оцінку його доводам щодо непідписання ним кредитного договору.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Щодо встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що на ім`я позивача було оформлено договір позики - кредитний договір від 24.02.2016.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обрано спосіб відновлення порушеного права (визнання кредитного договору недійсним), яке не підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог у цій справі.

У даному випадку позивачем на засадах змагальності не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався в обґрунтування свого позову. Натомість суд сприяв учасникам справи у реалізації процесуальних прав, але позивачем на стадії розгляду справи не було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для спростування підпису у кредитному договорі.

Аналізуючи спірний кредитний договір на предмет відповідності вимогам законодавства, місцевий суд вважає, що він складений уповноваженою посадовою особою у письмовій формі, особисто підписаний позивачем, протилежного під час судового розгляду не доведено. Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним договору не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16 (пункт 41), від 20 червня 2018 року в справі № 308/3162/15 (пункт 49), від 21 листопада 2018 року в справі № 127/93/17 (пункт 50), від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року в справі № 570/3439/16 (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року в справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року в справі № 757/39920/15 (пункт 31), від 27 березня 2019 року в справі № 520/17304/15 (пункт 63)).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 (провадження № 61-6983св20).

Як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_1 зазначив про те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. перебуває виконавчий напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хмари Н.С. про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія Аланд» заборгованість в розмірі 21 610,47 грн, яка виникла згідно з кредитним договором від 24.05.2016, який був укладений між ним та ПАТ «ОТП Банк».

У подальшому ПАТ «ОТП Банк» 02.10.2019 відступило своє право вимоги до боржника за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія Аланд».

Таким чином ТОВ «Фінансова компанія Аланд» в обов`язковому порядку повинно бути співвідповідачем у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в якості відповідача зазначив лише ПАТ «ОТП Банк», а ТОВ «Фінансова компанія Аланд» має процесуальний статус третьої особи у справі.

Місцевий суд на зазначену обставину належної уваги не звернув, хоча саме ця обставина (незалучення позивачем до участі у справі всіх належних відповідачів) є самостійною першочерговою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки судові витрати, понесені сторонами у справі, відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягають розподілу пропорційного задоволених позовних вимог, то враховуючи що за результатом апеляційного перегляду позовні вимоги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції змінено лише в частині мотивів відмови у задоволенні позову, - підстави для відшкодування витрат, понесених позивачем у справі відсутні.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ч. 4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2024 року змінити в мотивувальній частині, врахувавши висновки даної постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль