Справа № 464/3920/24
пр.№ 2/464/1324/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2024 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

з участю секретаря судових засідань БРИНОШ А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 квітня 2015 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №567.

Позов мотивує тим, що перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилась ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На протязі останніх 3-ох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось та стало нестерпним, кожен має протилежно різні погляди на шлюб, сім`ю та виховання дитини. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, систематично ображав її, внаслідок чого постійно виникали сварки, свідками яких ставала донька, що спричиняло їй та дитині душевні страждання. Чоловік не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Під час виникнення життєвих проблем, відповідач завжди реагував байдуже, без прояву пропозицій та ініціативних рішень на вирішення проблем, неодноразові спроби змінити ситуацію на краще, не дали жодних результатів. У зв`язку з неприязністю один до одного на підставі виникнених непорозумінь, різних поглядів на життя, з червня 2022 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально, особисті відносини між ними мають неприязний характер, відсутнє нормальне елементарне спілкування. У липні 2023 року, перебуваючи у вільних стосунках з чоловіком, познайомилась з іншим чоловіком, який їй симпатизує, має намір на створення справжньої сім`ї, з вересня цього ж року почались повноцінні стосунки, у яких з часом зрозуміли, що створені один для одного і мають взаємні почуття, однакові погляди на життя. У грудні 2023 року завагітніла від новообраного чоловіка, очікують на народження спільної дитини, перебуває на шостому місяці вагітності, передбачений термін пологів на 21 вересня 2024 року. У зв`язку з війною, виїхала до іншої країни, оскільки спільна донька з відповідачем мала панічні атаки, погіршився її психологічний стан, на що ОСОБА_6 дав згоду, проживають у Сполученому Королівстві Великої Британії, де й планує народжувати другу дитину. Просить не надавати строк на примирення, оскільки в минулому спроби зберегти сім`ю не принесли результатів, це лише погіршить стан їх відносин та продовжить їх перебіг в часі. Просить позов задоволити.

Сторони у судове засідання не з`явились, проте подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач позов визнав.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

05 червня 2024 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 24 червня 2024 року.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 23 квітня 2015 року сторони зареєстрували шлюб 23 квітня 2015 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №567 (а.с.5).

У шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане 11 липня 2020 року (а.с.12).

Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є небажання позивачки будувати у подальшому сімейні стосунки через різні погляди на життя та відношення до інституту сім`ї, внаслідок яких втрачено почуття любові, поваги у подружжя, припинено подружні стосунки, не ведеться спільне господарство, шлюб існує формально. Позивачка вагітна від іншого чоловіка, з яким має намір збудувати сім`ю.

Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Положення ст.24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.

Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява N 44647/98).

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Матеріалами справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені і відновлювати їх позивачка наміру не має.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права подружжя та права їх дитини.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати, оскільки такий носить виключно формальний характер.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом встановлено, що позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп., згідно квитанції №ПН3096923 від 31 травня 2024 року.

З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачці необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 605 грн. 60 коп.

Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача необхідно покласти іншу частину сплачених позивачкою при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 605 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст.141, 142, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст.105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 23 квітня 2015 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №567.

Повернути ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 605 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати в розмірі 605 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК