головуючий у суді І інстанції Котвицький В.Л.
провадження № 22-ц/824/4591/2024
головуючий суддя Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , отримує від позивача житлово-комунальні послуги з централізованого постачання та водовідведення.

Відповідач своєчасно не оплачувала надані послуги, у зв`язку із чим за період з 03 серпня 2020 року до 30 вересня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 79 526 грн 66 коп., яка підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідача підлягає стягненню інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

З урахуванням зазначеного, ПрАТ «АК «Київводоканал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з центрального водопостачання та центрального водовідведення у розмірі 79 526 грн 66 коп., 3% річних у сумі 3 625 грн 66 коп. та інфляційні втрати у сумі 24 419 грн 11 коп.

06 березня 2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій вона посилалась на те, що з відомостей, які містяться Єдиному державному реєстрі судових рішень, їй стало відомо про існування ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 10 січня 2023 року про відкриття провадження у справі за позовом ПрАТ «АК «Київводоканал`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Вказувала на те, що справа не підсудна Дарницькому районному суду міста Києва, оскільки вона проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а том просила передати справу до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя за територіальною підсудністю.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 про передачу справи до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя за територіальною підсудністю залишено без задоволення. Позовну заяву ПрАТ «АК «Київводоканал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у сумі 79 526 грн 66 коп., 3% річних у сумі 3 625 грн 66 коп., інфляційні втрати у сумі 24 419 грн 11 коп., а також судовий збір у сумі 2 481 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про передачу справи до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя за територіальною підсудністю, суд першої інстанції виходив із того, що позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження майна, за правилами виключної підсудності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач надав належні та достатні докази на підтвердження наявності заборгованості відповідача за спожиті з 03 серпня 2020 року до 30 вересня 2022 року послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а тому дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також 3 % річних та інфляційні втрати на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року скасувати, справу направити на розгляд за встановленою законом підсудністю до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення у справі із порушенням територіальної юрисдикції (підсудності).

Крім того, суд першої інстанції належним чином не повідомив її про розгляд справи, копію позовної заяви та ухвалу суду про прийняття позову ПрАТ «АК «Київводоканал» вона не отримувала, а дізналась про існування вказаної ухвали суду із відомостей, які містяться Єдиному державному реєстрі судових рішень, про що вказала в заяві від 06 березня 2023 року, однак 09 березня 2023 року суд ухвалив рішення у справі.

Вважає, що зазначене вплинуло на результат розгляду справи, оскільки вона не мала змоги довести відсутність у неї заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Суд першої інстанції, стягуючи з неї заборгованість за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, належним чином не встановив обставини справи.

ОСОБА_1 посилається на те, що вона на підставі договору-купівлі продажу від 03 серпня 2020 року придбала квартиру АДРЕСА_1 у ТОВ «Кей-Колект», яке було власником цієї квартири з 2015 року (право власності зареєстровано на підставі договору іпотеки).

Після придбання цієї квартири їй стало відомо, що у цій квартирі проживає колишня власниця квартири - ОСОБА_2 з двома дітьми, хоча 19 лютого 2016 року вказані особи зняті з реєстрації за адресою цієї квартири. Оскільки, ОСОБА_2 з дітьми у добровільному порядку відмовлялася звільнити займане приміщення, вона (відповідач) вимушена була звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 та її дітей із зазначеної квартири та вселення її ( ОСОБА_1 ) до цієї квартири. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року відкрито провадження у справі № 753/4860/21. 31 липня 2021 року ОСОБА_2 добровільно звільнила квартиру, у зв`язку з чим за заявою її представника суд ухвалою від 19 листопада 2021 року закрив провадження у справі № 753/4860/21.

ОСОБА_1 вказує на те, що до 31 липня 2021 року вона не мала доступу до квартири АДРЕСА_1 , в квартирі проживала ОСОБА_2 з дітьми та користувалась комунальними послугами.

З приводу безпідставного нарахування заборгованості за послуги, які вона не споживала, вона неодноразово зверталась до позивача з заявами про проведення перерахунку, проте позивач не вжив жодних дій щодо проведення коригувань у нарахуванні вартості послуг.

Крім того, позивач неправомірно в період воєнного стану нарахував інфляційні втрати та 3 % річних на недоведену належним чином заборгованість.

У червні 2023 року представник ПрАТ «АК «Київводоканал» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що факт неправомірності проживання ОСОБА_2 з дітьми у квартирі АДРЕСА_1 встановлено рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року у справі № 753/109/17 за позовом ТОВ«Кей-Колект» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування, відповідно, й збитки, завдані власнику зазначеної квартири таким неправомірним проживанням, зокрема й вигляді сплати за житлово-комунальні послуги, мають відшкодовуватися винними особами власнику такого майна.

При цьому представник ПрАТ «АК «Київводоканал» зазначив, що у квартирі АДРЕСА_1 реєструється місце проживання значної кількості людей із частою її зміною, про що зокрема зазначено у листі ПрАТ «АК «Київводоканал» від 08 липня 2021 року № 8379/8/8/02-21, який доданий відповідачем до апеляційної скарги, а саме: з 01 вересня 2020 року -24 особи, з 01 жовтня 2020 року - 44 особи, з 01 листопада 2020 року - 50 осіб, з 01 грудня 2020 року - 58 осіб, з 01 січня 2021 року - 68 осіб, з 01 лютого 2021 року - 82 особи, з 01 березня 2021 року - 90 осіб, з 01 квітня 2021 року - 108 осіб, з 01 червня 2021 року - 107 осіб, з 01 липня 2021 року - 118 осіб.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ПрАТ «АК «Київводоканал» є виконавцем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у будинку АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 серпня 2020 року.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, за період з 03 серпня 2020 року до 30 вересня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 79 526 грн 66 коп.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що вона не отримувала копію ухвали суду про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та додатками до неї.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (KHARCHENKO v. UKRAINE, № 37666/13, § 6, 7, ЄСПЛ, від 03 жовтня 2019 року).

Згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

У справі, яка переглядається, ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 10 січня 2023 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 09 лютого 2023 року. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву з моменту вручення їй копії цієї ухвали.

Супровідним листом суду від 17 січня 2023 року копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 10 січня 2023 року разом із копією позовної заяви та додатками до неї була надіслана відповідачу за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 32).

З роздрукованого трекінгу відправлень ПАТ «Укрпошта» вбачається, що поштове відправлення за номером 278 було прийняте для відправлення 20 січня 2023 року, а 02 лютого 2023 року - вручено особисто за адресою: 02099, м. Київ, Україна (а. с. 37-38).

Наявна у матеріалах справи розписка про вручення ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками та повідомлення про дату і час розгляду справи, не містить підпису ОСОБА_1 і жодних інших підписів та будь-яких належних даних, що свідчили б про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи (а. с. 35а).

Згідно з довідкою Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Матеріали справи не містять доказів направлення судом відповідачу копії ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та додатками до неї за адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 .

Також матеріали справи не містять інших доказів, які б свідчили про отримання відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та додатками до неї.

Крім того, у заяві від 06 березня 2023 року ОСОБА_1 посилалась на те, що їй стало відомо про існування ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 10 січня 2023 року про відкриття провадження у справі з відомостей, які містяться Єдиному державному реєстрі судових рішень, однак 09 березня 2023 року суд першої інстанції ухвалив рішення у справі.

Колегія суддів вважає, що зазначене позбавило ОСОБА_1 можливості подати відзив на позовну заяву та докази на спростування позовних вимог.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення у справі із порушенням територіальної юрисдикції (підсудності)

Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом із тим, статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17(провадження № 61-30812св18) вказано, що позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, оскільки предметом позову є зобов`язання, які випливають з надання послуг, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

За таких обставин суд першої інстанції не допустив порушення територіальної юрисдикції (підсудності).

Щодо суті спору

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила № 630).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/ тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до пункту 8 Правил № 630 послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

За вимогами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 серпня 2020 року.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року № 712/8916/17 (14-448цс19 ), а також у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 462/6393/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

У справі, яка переглядається, обсяги водопостачання та водовідведення холодної води здійснювались в порядку, передбаченому пунктом 11 Правил № 630.

Пунктом 11 Правил № 630 передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження розміру заборгованості представник ПрАТ «АК «Київводоканал» надав розрахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 03 серпня 2020 року до 30 вересня 2022 року за особовим рахунком НОМЕР_1 та виписку з особової картки НОМЕР_1 , в якій зазначена кількість зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1 за період з 10 серпня 2020 року до 24 листопада 2022 року, з якої вбачається, що 10 серпня 2020 року у вказаній квартирі зареєстровані 5 осіб і до 30 вересня 2022 року кількість зареєстрованих осіб збільшилась до 260 осіб.

Матеріали справи не містять даних з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у квартирі АДРЕСА_1 за період з 03 серпня 2020 року до 30 вересня 2022 року, а виписка з особової картки НОМЕР_1 , яка надана позивачем, не може вважатися належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом кількості зареєстрованих осіб у вказаній квартирі.

Оскільки від кількості мешканців, які зареєстровані у зазначеній квартирі, залежить нарахування за послуги з центрального водопостачання та центрального водовідведення, колегія суддів позбавлена можливості перевірити розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПрАТ «АТ «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з центрального водопостачання та центрального водовідведення.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3 000 грн підлягає стягненню з позивача на її користь.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року скасувати з ухваленням нового рішення.

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 000 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська