Провадження номер № 2/0186/293/24
Справа № 186/289/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі

головуючого - судді Янжули С.А.

при секретарі - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2024 року в провадження Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлому та його матері - ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності від 04 січня 1995 року, виданого органом приватизації шахти ім.ХІХ з`їзду КПРС, зареєстрованого Лутугинським державним комунальним підприємством БТІ за №9/2094.

В 1979 році ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В 2008 році ОСОБА_4 померла.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом щодо майна померлого ОСОБА_3 , як його рідна дочка.

10 червня 2014 року вона подала заяву про прийняття спадкового майна. Крім неї, спадкоємцем за законом є ще одна донька померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , нині Кухаржова, рідна сестра позивача.

10 червня 2014 року відповідач відмовилася від прийняття та оформлення спадщини після смерті батька на користь позивача, про що подала відповідну заяву нотаріусу.

10 червня 2014 року позивач направила рекомендованим листом з повідомленням про вручення заяви про прийняття спадщини, заяву відповідача та відповідні документи до Лутугинської державної нотаріальної контори Луганської області, в липні-серпні 2014 року дана територія вже була окупована.

В червні 2023 року вона звернулася до Київської міської ради, за місцем свого проживання, із заявою від 26 червня 2023 року для державної реєстрації права власності на спірну квартиру.

30 червня 2023 року рішенням державного реєстратора №68262824 було зупинено розгляд її заяви, оскільки в неї був відсутній документ, що підтверджує її право власності на вказану квартиру.

20 жовтня 2023 року їй було відмовлено в державній реєстрації права власності на житло.

Витягом зі Спадкового реєстру №74280364 від 10 жовтня 2023 року підтверджується, що спадкова справа заведена 18 червня 2014 року Лутугинською державною нотаріальною конторою за №56205383, місце зберігання справи в смт.Білокуракине, Сватівського району, Луганської області, вказаний населений пункт наразі також є тимчасово окупованою територією України.

На даний час місцем зберігання спадкової справи є Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора.

За результатами розгляду її заяви №2929 від 13 грудня 2023 року про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, їй надано відповідь від 29 грудня 2023 року, згідно якої, спадкова справа була заведена, але не закінчена в зв`язку з тимчасовою окупацією м.Лутугине, Луганської області, тому нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори було продовжено провадження цієї справи та 13 грудня 2023 року було сформовано нову спадкову справу №821/2023.

Підставою для невидачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру зазначено те, що неможливо надати правовстановлюючий документ на спадкове майно, який би підтвердив, що право власності на квартиру належало її батьку, рекомендовано звернутися до суду.

Просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не надала, направила суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Судом встановлено, що 24 вересня 1979 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 25 вересня 1962 року.

04 січня 1995 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стали співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04 січня 1995 року, виданим органом приватизації шахти ім.ХІХ з`їзду КПРС, зареєстрованим Лутугинським державним комунальним підприємством БТІ за №9/2094.

Відомості в Державний Реєстр прав власності на нерухоме майно про вказане житлове приміщення не внесені, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру №367263494 від 26 лютого 2024 року.

В 2008 році ОСОБА_4 померла. Чоловік померлої ОСОБА_4 , - ОСОБА_5 , з 1994 року по теперішній час зареєстрований по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту останнього НОМЕР_2 від 31 січня 2001 року, а ОСОБА_4 , на момент смерті була зареєстрована в кв. АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 - син ОСОБА_4 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 .

Від даного шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 20 вересня 1990 року підтверджується, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 розірваний.

30 грудня 1997 року ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4 від 30 грудня 1997 року. Вказаний шлюб розірвано рішенням Дарницького районного суду м.Києва №2-7060/2011 від 26 серпня 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер в смт.Юр`ївка, Лутугинського району Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 11 грудня 2013 року.

Його дочка - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 та змінила прізвище на ОСОБА_14 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_6 від 15 червня 2006 року.

Друга дочка ОСОБА_3 , - ОСОБА_10 , після реєстрації шлюбу, змінила прізвище на ОСОБА_15 , а після розірвання даного шлюбу, 20 січня 2023 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_16 та змінила прізвище на ОСОБА_17 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження від ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом щодо майна померлого ОСОБА_3 , як його рідна дочка.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У відповідності до ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї.

10 червня 2014 року вона подала заяву про прийняття спадкового майна. Крім неї, спадкоємцем за законом є ще одна донька померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , нині Кухаржова, рідна сестра позивача.

10 червня 2014 року відповідач відмовилася від прийняття та оформлення спадщини після смерті батька на користь позивача, про що подала відповідну заяву нотаріусу.

10 червня 2014 року позивач направила рекомендованим листом з повідомленням про вручення заяви про прийняття спадщини, заяву відповідача та відповідні документи до Лутугинської державної нотаріальної контори Луганської області, в липні-серпні 2014 року дана територія вже була окупована.

В червні 2023 року вона звернулася до Київської міської ради, за місцем свого проживання, із заявою від 26 червня 2023 року для державної реєстрації права власності на спірну квартиру.

30 червня 2023 року рішенням державного реєстратора №68262824 було зупинено розгляд її заяви, оскільки в неї був відсутній документ, що підтверджує її право власності на вказану квартиру.

20 жовтня 2023 року їй було відмовлено в державній реєстрації права власності на житло.

Витягом зі Спадкового реєстру №74280364 від 10 жовтня 2023 року підтверджується, що спадкова справа заведена 18 червня 2014 року Лутугинською державною нотаріальною конторою за №56205383, місце зберігання справи в смт.Білокуракине, Сватівського району, Луганської області, вказаний населений пункт наразі також є тимчасово окупованою територією України.

На даний час місцем зберігання спадкової справи є Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора.

За результатами розгляду заяви позивача №2929 від 13 грудня 2023 року про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, їй надано відповідь від 29 грудня 2023 року, згідно якої, спадкова справа була заведена, але не закінчена в зв`язку з тимчасовою окупацією м.Лутугине, Луганської області, тому нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори було продовжено провадження цієї справи та 13 грудня 2023 року було сформовано нову спадкову справу №821/2023.

Підставою для невидачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру зазначено те, що неможливо надати правовстановлюючий документ на спадкове майно, який би підтвердив, що право власності на квартиру належало її батьку, рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, ОСОБА_18 та ОСОБА_3 в рівних долях володіли спірним житловим приміщенням

На момент смерті співвласника спірного нерухомого майна - ОСОБА_4 , інший співвласник квартири - ОСОБА_3 , який є її сином, проживав разом із нею, тому фактично прийняв спадщину після смерті матері.Доказів на спростування викладених позивачем обставин, щодо прийняття її покійним батьком - ОСОБА_3 спадщини після смерті матері - ОСОБА_4 , відповідачем суду не надано, а судом самостійно не здобуто.

Інші спадкоємці першої черги із заявами про прийняття спадщини за законом до нотаріуса не зверталися.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (стаття 1218 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (стаття 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 487/9435/15-ц

Ураховуючи встановлені судом обставини щодо отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спільну власність житлового приміщення та свідоцтва про право власності на житло, зареєстроване Лутугинським державним комунальним підприємством БТІ за №9/2094, враховуючи, що єдиним спадкоємцем майна померлого власника квартири - ОСОБА_3 за законом є його дочка - ОСОБА_1 , суд вважає, що у даній справі спадкові права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту, оскільки, враховуючи фактичні обставини даної справи, остання позбавлена права захистити відповідні права у позасудовому порядку та вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

Питання про судові витрати у справі суд вирішує відповідно до положень ст. 264 ЦПК України.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору по справі, то судові витрати по справі слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, ст.ст.1220,1222,1269,1270 ЦК України, - суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою м. Києва, РНОКПП НОМЕР_7 , право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41,8 кв.м, яка належить на праві приватної власності, ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: С.А.Янжула.