Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Справа №348/130/24

Провадження № 2/348/312/24

10 квітня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Бурдун Т.А.

за участю секретаря судового засідання Дмитрук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Надвірна в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалась на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, в якому народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 04.06.2016 року шлюб було розірвано. Рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 01.06.2018 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2022 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, на весь період непрацездатності. Разом з тим, оскільки донька є інвалідом дитинства ІІ групи, позивач постійно несе додаткові витрати у зв`язку з необхідністю лікування доньки, її соціальною адаптацією, розвитком, дозвіллям, лікуванням, наданням стоматологічних послуг. Відповідач додаткових витрат на доньку не несе, з донькою не спілкується. Їй самотужки дуже важко сплачувати витрати на лікування та реабілітацію доньки.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача понесені додаткові витрати на лікування та розвиток повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом з дитинства ІІ групи, одноразово у сумі 33971,00 грн.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з?явилася, у заяві від 27.03.2024 просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в позовній заяві та шляхом розміщення оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місце знаходження чи місце роботи невідоме на сайті Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. Про причини неявки відповідач не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. 10 квітня 2024 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29.12.2003 року (а.с.8).

Повнолітня донька сторін ОСОБА_3 є інвалідом дитинства ІІ групи до 01.09.2026 року, та відповідно до висновку лікарської комісії від 30.08.2023 року потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з обмеженням самообслуговування, обмеженням здатності до орієнтації, здатності до спілкування та обмеженням здатності контролювати свою поведінку (а.с.13-14).

Після розірвання шлюбу із відповідачем спільна дочка сторін залишилась проживати з позивачем та проживає по даний час, що підтверджено довідками про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб від 19.04.2022 (а.с.11-12).

Рішенням Димитрівського районного суду Донецької області від 23.02.2022 року доньку сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано недієздатною та позивача ОСОБА_1 призначено опікуном над донькою ОСОБА_3 (а.с.15-17).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2022 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, на весь період непрацездатності.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з необхідністю отримання повнолітньою донькою сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальної допомоги, оскільки остання є інвалідом дитинства ІІ групи, позивач постійно несе додаткові витрати у зв`язку з необхідністю лікування доньки, її соціальною адаптацією, розвитком, дозвіллям, лікуванням, наданням стоматологічних послуг та ненаданням такої допомоги відповідачем у необхідному розмірі в добровільному порядку.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено в ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 1 статті 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з вимогами ч.1,2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

На підтвердження понесених додаткових витрат зумовлених хворобою доньки, позивачем надано товарні чеки на покупку телефону та гарнітури, витрат на лікування зубів, на придбання ліків, додаткових витрат на проїзд до місця лікування на загальну суму 33971 грн.(а.с.18-46).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення вказаної суми грошових коштів на її користь із відповідача.

Разом з цим, суд вважає що до даних правовідносин не можна застосувати вимоги статті 185 СК України у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , 30.05.2003, не є дитиною в розумінні статті 6 СК України, відповідно до частини першої якої, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

За таких обставин, враховуючи те, що стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини не передбачено законодавством, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину з інвалідністю.

Подібні за змістом правовідносини в частині стягнення додаткових витрат на непрацездатну повнолітню дитину викладені у постанові Верховного Суду у справі № 713/61/18.

Згідно з вимогами частини першої статті 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Суд встановлено, що з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання непрацездатної повнолітньої доньки, тому, на думку суду, позивачу, у випадку недостатнього розміру стягнених за рішенням суду аліментів, доцільно звернутися до суду з позовною заявою про збільшення їх розміру.

На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає, що судові витрати у справі мають бути компенсовані за рахунок держави.

Керуючись ст. ст.4, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.А. Бурдун