Провадження №22-ц/812/601/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.

із секретарем судового засідання: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження за відсутності учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 484/6390/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Панькова Дениса Анатолійовича у приміщенні цього суду 06 лютого 2024 року, повний текст якого складений 15 лютого 2024 року, за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Сотську С.О. звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі ТОВ «Агрофірма Корнацьких», Товариство) про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 на праві власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:0714 площею 2,7879 га, :01:000:1442 площею 1,3184 гa, :01:000:1432 площею 0,2299 гa, :01:000:1443 площею 0,0171 га, а всього 4,3533 га, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (нині території Первомайської міської ради), що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказані земельні ділянки перебувають у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 р., укладеного між позивачем та відповідачем строком на 50 років, зареєстрованого 02 березня 2010 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за № 11. Пунктом 2.2 зазначеного договору оренди земельної частки (паю) передбачено, що за користування земельною часткою (пай) орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 3% від грошової оцінки земельної частки (пай) в строк до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок. Орендодавець виконав взяті на себе зобов`язання по договору та передав орендарю земельну частку (пай) в оренду. Однак, орендар порушує умови договору оренди, так як систематично не сплачує орендну плату без поважних причин. Так, орендна плата не була виплачена відповідачем за 2020-2022 роки, що свідчить про систематичну невиплату орендної плати. Доказом порушення орендарем своїх обов`язків свідчать відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, з яких вбачається, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» за 2020 рік нарахувала 4864,72 грн, утримала податків на суму 875,65 грн, виплатила - 0 грн; за 2021 рік нараховано 3698,50 грн, утримала податків на суму 665,73 грн, виплатила 0 грн; за 2022 рік нарахувала 3698,50 грн, утримала податків на суму 665,73 грн, виплатила 0 грн. На теперішній час орендна плата не виплачена також.

Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач умови договору не виконує, систематично не сплачує орендну плату, що є підставою для розірвання договору оренди, позивачка просила розірвати договір оренди земельної ділянки та стягнути з відповідача судові витрати.

Від представника ТОВ «Агрофірма Корнацьких» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Відзив мотивований тим, що позивач обізнаний про нарахування орендної плати за договором оренди земельної частки (паю), оскільки не заперечує цей факт у позовній заяві, а лише порушує питання щодо своєчасної її сплати.

При цьому ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вживалися заходи щодо отримання позивачем орендної плати. Так листами №732/юр від 15 листопада 2021 року та №155/юр від 03 листопада 2023 року попросило позивача надати ІВАN номер (UА….) для перерахування орендної плати, заповнивши належним чином відповідну заяву, що додавалася до вказаного листа. При цьому у даному листі було зазначено про інший спосіб отримання орендної плати та залишено контактний номер телефону спеціаліста ТОВ «Агрофірма Корнацьких», проте, позивачем було проігноровано запропоновані ТОВ «Агрофірма Корнацьких» способи отримання орендної плати.

У 2022 році ТОВ «Агрофірма Корнацьких» здійснювало публікацію у засобах масової інформації «Прибузький вісник».

В решті решт, орендна плата за 2020-2021 роки була сплачена уповноваженому представнику позивача за нотаріальною довіреністю, оскільки позивач не реагував на вжиті ТОВ «Агрофірма Корнацьких» заходи щодо її виплати.

З огляду на викладене відповідач вважає, що позивач умисно створював умови щодо дострокового розірвання Договору оренди земельної частки (паю).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2024 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Розірвано договір оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Кам`янобалківської сільської ради за № 11 від 02 березня 2010 року, укладений строком на 50 років між ОСОБА_2 з однієї сторони та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з іншої.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суд умотивовував тим, що виходячи із положень частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, саме відповідач у справі має доводити у суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов`язання за договором оренди з внесення орендної плати або ж довести факт виконання ним даного зобов`язання.

Відповідачем не надано суду доказів того, що він приймав заходи щодо внесення орендної плати за договором оренди щороку до 26 грудня протягом 2020 - 2022 років, хоча нараховував позивачу орендну плату і виплатив її лише у 2022 році двома платіжними інструкціями за 2020 та 2021 роки представнику позивача ОСОБА_3 . На переконання суду, вказане не є доказом належного виконання зобов`язання по сплаті позивачу орендної плати, оскільки не доводить факт отримання цієї плати орендодавцем.

Посилання відповідача на практику Миколаївського апеляційного суду суд вважав не доречним, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо ненадання доказів про вжиття заходів відповідачем з виплати орендної плати позивачу є помилковим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Так листами №732/юр від 15 листопада 2021 року та №155/юр від 03 листопада 2023 року Товариство попросило позивача надати IBAN номер (UA) для перерахування орендної плати, заповнивши належним чином відповідну заяву, що додавалася до вказаного листа. Даний IBAN номер рахунку є обов`язковий для здійснення платежів юридичними особами. При цьому у даному листі було зазначено про інший спосіб отримання орендної плати, та залишено контактний номер телефону спеціаліста Товариства. Проте позивачем було проігноровано запропоновані відповідачем способи отримання орендної плати. Крім того у 2022 році Товариством було здійснено публікацію у засобах масової інформації «Прибузький вісник». Також Товариство зазначає, що орендна плата за 2020-2021 роки була сплачена уповноваженому представнику позивача по нотаріальній довіреності, оскільки сам позивач не реагував на вжиті Товариством заходи щодо її виплати. Отже, на думку відповідача, самим позивачем створювалися умови щодо дострокового розірвання Договору оренди земельної частки (паю). До того ж, умовами Договору оренди земельної частки (паю) не передбачено обов`язку перерахування коштів шляхом поштового переказу та перерахування коштів на депозит нотаріуса. Також, висновок суду про ненадання відповідачем доказів, що у 2020-2021 роках відповідач намагався виконати свої зобов`язання по своєчасній виплаті орендної плати, є помилковим, оскільки Товариство здійснило виплату орендної плати 9 лютого 2022 року представнику орендодавця за довіреністю на підставі платіжних доручень №744, 745 від 09 лютого 2022 р. Товариство звертає увагу суду, що за матеріалами даної справи 12 вересня 2003 р. позивачем видано довіреність серія ВАО № 481634 на ім`я декількох осіб без зазначення строку її дії і тому за положеннями частини 3 статті 5ЦКУкраїни (який набрав чинності 1 січня 2004 року), статті 248 ЦК України та за відсутністю жодної із наведених у частини 1 статті 248 ЦК України підстав для припинення її дії представник позивача - ОСОБА_3 , який отримав орендну плату замість позивача, виконав свій обов`язок на представлення інтересів орендодавця в межах покладених на нього повноважень. Усі твердження суду першої інстанції про те, яким чином звертався представник позивача про виплату орендної плати йому як представнику орендодавця не узгоджуються з нормами матеріального права на виконання представником своїх обов`язків перед довірителем та спростовуються даними компетентних органів і платіжними квитанціями про здійснені перерахування. Крім іншого, відповідач зауважив, що суд першої інстанції використав концепцію негативного доказу, внаслідок чого було порушено засади цивільного судочинства, принцип змагальності та порядок доказування, визначений цивільним процесуальним законом, а також в порушення принципу рівності сторін поставив відповідача в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з позивачем, не надаючи належної правової оцінки поданим відповідачем доказам.

У відзив на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Сотська С.О. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Відзив представник позивачки мотивувала тим, що відповідачем не доведено, що він проводив виплату нарахованої орендної плати з 2020 по 2022 роки, її було нараховано позивачці, але не виплачено. Орендна плата за 2020-2021 роки була нібито виплачена 09 лютого 2022 року представнику позивачки за довіреністю ОСОБА_3 , громадянину Російської Федерації, який постійно мешкає в місті Москва РФ. Відповідач не надав доказів, яким саме способом (поштою, електронною адресою) ОСОБА_3 звернувся за отриманням орендної плати у лютому 2022 року. Однак виплата орендної плати представнику позивача за довіреністю у лютому 2022 року свідчить, що орендна плата за 2020, 2021 роки виплачена з порушенням умов договору оренди, так як відповідно до п. 2.2 договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок. Відповідач не надав доказів, що він приймав заходи щодо внесення орендної плати за договором оренди. Звернення відповідача до орендодавця про надання реквізитів для перерахування орендної плати не свідчить про виконання свого обов`язку щодо сплати оренди. Повернення поштових відправлень адресованих позивачу із проханням надати реквізити для перерахування коштів, публікація в газеті не доводить ухилення орендодавця від прийняття належного виконання умов договору оренди, оскільки такі умови договором не передбачені. Крім того, самі лише наміри сплатити орендну плату не свідчать про виконання зобов`язання. Відповідачем також не надані докази, що позивачу направлявся саме лист від 15 листопада 2021 року за № 732/юр про надання карткового рахунку для перерахування орендної плати, так як відсутній опис поштового відправлення та докази його отримання позивачем. Заявник звернула увагу суду на те, що в договорі оренди відсутнє місце виконання зобов`язання щодо виплати орендної плати, тому виконання за грошовим зобов`язанням проводиться за місцем проживання кредитора. Позивачка і на момент укладення договору і на момент подачі позову місце проживання не змінювала, а тому відповідач при бажанні виконати свій обов`язок за договором оренди по своєчасній виплаті орендної плати мав можливість здійснити виплату орендної плати за місцем проживання позивача, поштовим переказом, що спростовує аргументи апелянта, що договором оренди не передбачено перерахування коштів поштовим переказом. Саме відповідач мав докласти зусиль для своєчасної виплати орендної плати. Отже, доказів того, що орендодавець відмовився прийняти належне виконання запропоноване боржником або не вчинив дій, передбачених спірним договором оренди, відповідач не надав.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги статей 128, 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_2 є власницею земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0714 площею 2,7879 га, :01:000:1442 площею 1,3184 гa, :01:000:1432 площею 0,2299 гa, :01:000:1443 площею 0,0171 га, а всього 4,3533 га, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (нині території Первомайської міської ради), що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 березня 2023 року та з Державного земельного кадастру від 12 січня 2023 року (а.с. 6-13).

Ці земельні ділянки перебувають у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та відповідачем строком на 50 років, зареєстрованого 02 березня 2010 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за № 11 (а.с. 14).

Пунктом 2.2 зазначеного договору оренди земельної частки (паю) передбачено, що за користування земельною часткою (пай) орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 3% від грошової оцінки земельної частки (пай) в строк до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок.

Орендодавець виконав взяті на себе зобов`язання по договору та передав орендарю земельну частку (пай) в оренду.

Звертаючись у справі, яка переглядається, з вимогою про розірвання договору оренди, позивачка посилалася на систематичну невиплату відповідачем орендної плати за 2020-2022 роки.

Суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги, дійшов висновку про доведеність позовних вимог.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним.

Відповідно до статей 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України.

За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (тут і далі закон в редакції, яка була чинною на день укладання договору оренди 01 січня 2007 року, далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та статтею 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.

У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до пункту 2.2 укладеного сторонами договору оренди земельної частки (паю) орендна плата за користування земельною часткою сплачується орендарем у грошовій формі у розмірі 3 відсотки від грошової оцінки земельної частки (паю), що в грошовому вигляді складає 1211 грн. 77 коп., протягом терміну дії договору, але не пізніше як до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України.

Доказом порушення орендарем своїх обов`язків є відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, з яких вбачається, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» за 2020 рік нарахувала 4864,72 грн, утримала податків на суму 875,65 грн, виплатила - 0 грн; за 2021 рік нараховано 3698,50 грн, утримала податків на суму 665,73 грн, виплатила 0 грн; за 2022 рік нарахувала 3698,50 грн, утримала податків на суму 665,73 грн, виплатила 0 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

В силу вимог статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 32 Закону № 161- ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Разом з тим ЦК України містить окрему норму, яка регламентує саме договір найму земельної ділянки та відсилає до спеціального законодавства в даній галузі права - це стаття 792 ЦК України.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Схожі висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, провадження № 12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 551/542/20, провадження № 61-16493св21.

В силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши на підставі наданих сторонами доказів після їх оцінки відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, що відповідачем не виконано умови договору про виплату орендної плати позивачу за 2020-2022 роки щорічно у визначений договором термін, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про порушення орендарем умов договору, які є істотними для позивача через позбавлення його орендної плати, на отримання якої він розраховував, що є підставою для його розірвання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність таких висновків суду, а тому не приймаються колегією суддів.

Так, інформація з Державного реєстру фізичних осібплатників податків про джерела/суми доходів та утриманих податків станом на 29 червня 2023 року за період з 1 кварталу 2016 року по 4 квартал 2022 року ОСОБА_2 свідчить про те, що у 2020, 2021 роках відповідач нараховував, але не виплачував позивачці орендну плату. Лише у лютому 2022 року відповідач виплатив 27756 грн. 02 коп. орендної плати. У грудні 2022 року відповідач нарахував, але не виплатив позивачці орендну плату в сумі 3698 грн. 50 коп. (а.с. 15-16).

Частиною 1 статті 532 ЦК України врегульовано місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Зокрема, зазначено, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитор. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Як вбачається з тексту договору оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, в ньому відсутня вказівка на місце виконання орендарем зобов`язання щодо виплати орендодавцю орендної плати, тому місцем виконання ТОВ «Агрофірма Корнацьких» цього зобов`язання перед ОСОБА_2 є зазначене у договорі місце її проживання с. Кам`яна Балка Первомайського району Миколаївської області.

Однак доказів вчинення дій щодо оплати орендної плати ТОВ «Агрофірма Корнацьких» за місцем проживання позивачки не надало.

Зокрема, не можна вважати таким доказом копії листів директора ТОВ «Агрофірма Корнацьких» від 15 листопада 2021 року №732 про необхідність надіслати на адресу Товариства з метою перерахунку виплат за користування земельними ділянками, що нараховані за 2019-2020 роки, реквізитів банківського рахунку або з`явитися до Товариства для отримання готівкою орендної плати (а.с. 29), оскільки відповідачем не долучені докази того, що позивачці направлявся саме цей лист (відсутній опис поштового відправлення), вона його отримала, а також не надано доказів намагання здійснити виплату орендної плати позивачу за 2020, 2021 та 2022 роки у передбачений Договором термін, на що посилається позивачка.

Також відхиляються апеляційним судом твердження відповідача про виплату орендної плати уповноваженому представнику позивача за нотаріально посвідченою довіреністю.

Згідно із платіжними інструкціями №744 та № 745 від 09 лютого 2022 року, які долучені до відзиву на позовну заяву (а.с. 41, 42), ТОВ «Агрофірма Корнацьких» перерахувало ОСОБА_3 за довіреністю ВАО №481634 орендну плату за землю ОСОБА_2 за 2020 та 2021 роки. Також відповідачем до відзиву долучалась фотокопія довіреності серії ВАО №481634, посвідченої 16 вересня 2003 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Цихонею В.А., за якою ОСОБА_2 уповноважила низку осіб, зокрема, ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися належною їй на підставі сертифікату серія МК №0035211 земельною часткою (паєм) в колишньому КСП «СВІТАНОК» площею 4,78 га. (а.с. 40). Строк дії у довіреності не зазначений.

Суд першої інстанції не прийняв доводи відповідача про отримання позивачкою орендної плати за 2020-2021 роки через її представника, який діяв на підставі довіреності, і апеляційний суд з таким погоджується.

Відповідно до частини 1 статті 62 ЦК УРСР, який був чинним на день видачі довіреності, угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку представляють.

Статтею 64 ЦК УРСР, довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно із частиною 1 статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).

Наведені положення закону дають підстави для висновку, що довірена особа має діяти від імені та в інтересах особи, яку вона представляє, в межах наданих цією особою повноважень.

У виданій ОСОБА_2 12 вересня 2003 року довіреності серед повноважень, які надаються іншим особам, зокрема і ОСОБА_4 , відсутнє право отримання орендної плати за договором оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, а тому на день перерахуванням коштів ОСОБА_3 як орендної плати, яку мала отримати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не був уповноваженою на таке особою. Також відсутні у справі доказі і про те, що позивачка схвалила отримання ОСОБА_3 орендної плати за 2020 та за 2021 роки

Суд, проаналізувавши наведені обставини справи, положення закону правильно встановив фактичні обставини справи та зробив обґрунтовані висновки, а саме, що внаслідок порушення умов договору орендарем систематичної невиплати орендної плати, орендодавець ОСОБА_2 не отримала орендну плату, на яку розраховувала та має право згідно з умовами договору, що є істотним порушенням договору, а тому є підставою для розірвання договору оренди.

Колегія суддів з урахуванням встановлених по справі обставин відхиляє аргументи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у систематичному порушенні зобов`язань з виплати орендної плати.

В силу частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено і таке не спростовано відповідачем, що останній не виплачував позивачці орендну плату протягом 2020-2022 років, а тому вважається таким, що прострочив.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (частини 1, 2 статті 613 ЦК України).

Відповідачем не надано доказів того, що орендодавець ОСОБА_2 відмовлялася від прийняття орендної плати або іншим чином перешкоджала орендарю провести її оплату. Також відсутні докази щодо намагання відповідача провести таку оплату у визначені договором строки.

За такого доводи відповідача щодо недобросовісної поведінки орендодавця, яка спрямована на штучне створення умов для розірвання договору оренди з підстав систематичної несплати орендної плати, не заслуговують на увагу та є безпідставними, оскільки вказане не звільняє відповідача від обов`язку виконувати умови договору оренди землі в частині сплати погодженого розміру орендної плати.

Колегія суддів вважає неприйнятним посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 709/1089/17, оскільки фактичні обставини, встановлені у цій справі (відмова позивачів отримувати надіслані орендарем кошти орендної плати), відрізняються від обставин, встановлених у справі, яка переглядається, в якій факту надсилання позивачці коштів в рахунок орендної плати не встановлено.

Не приймає апеляційний суд і посилання представника відповідача на застосування судом першої інстанції концепції негативного доказу, оскільки, насамперед, суд першої інстанції оцінював виконання учасниками справи процесуальних обов`язків доводити обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 81 ЦПК України).

Відхиляються апеляційним судом і посилання відповідача на практику Миколаївського апеляційного суду, оскільки відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За такого суд першої інстанції, проаналізувавши надані сторонами докази, повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, що в силу положень статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, судові витрати покладаються на відповідача, а тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат апеляційним судом.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 09 квітня 2024 року