УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року

м. Київ

справа № 158/1523/23

провадження № 61-5317ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лавренчук Олександр Володимирович, на постанову Волинського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Олицької селищної ради Луцького району Волинської області до ОСОБА_1 про внесення змін до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури

в інтересах держави в особі Олицької селищної ради Луцького району Волинської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1

про внесення змін до договору оренди землі.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням, в якому просила повернути позовну заяву особі, яка її подала, без розгляду та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Клопотання мотивоване тим, що відсутні підстави для звернення органу прокуратури до суду в інтересах держави в особі Олицької селищної ради Луцького району Волинської області.

Ківерцівський районний суд Волинської області ухвалою від 30 січня

2024 року клопотання представника ОСОБА_1 задовольнив.

Позовну заяву заступника керівника Луцької окружної прокуратури

в інтересах держави в особі Олицької селищної ради Луцького району Волинської областізалишив без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовив.

Повернув Волинській обласній прокуратурі судовий збір в сумі 2 684 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією від 02 травня 2023 року № 716.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відсутні підстави для представництва заступника керівника Луцької окружної прокуратури інтересів держави в особі Олицької селищної ради Луцького району Волинської області в суді під час розгляду даної справи, тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати документально не підтверджені.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, заступник керівника Волинської обласної прокуратури оскаржив її в апеляційному порядку.

Волинський апеляційний суд постановою від 12 березня 2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури задовольнив. Ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 січня

2024 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, звертаючись до суду з позовом, заступник керівника Луцької окружної прокуратури належним чином обґрунтував підстави представництва інтересів держави, а Олицька селищна рада Луцького району Волинської області не оспорювала і не заперечувала підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким чином, прокурор у цій справі повною мірою довів необхідність здійснення захисту інтересів держави та виконав вимоги процесуального закону, передбачені статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

У касаційній скарзі, поданій 11 квітня 2024 року через систему «Електронний суд», ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лавренчук О. В., просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Верховний Суд ухвалою від 29 квітня 2024 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявниці: надати докази надсилання учасникам справи копій касаційної скарги і доданих до неї матеріалів; документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

13 травня 2024 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» на виконання вимог ухвали суду від 29 квітня 2024 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лавренчук О. В., надійшла заява про усунення недоліків.

Отже, недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду

від 29 квітня 2024 року, усунуті.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявниця посилається:

- на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня

2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20);

- на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу), а саме зазначає, що судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції (пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги причини неотримання відповідачкою звернень від Олицької селищної ради Луцького району Волинської області, оскільки листи поверталися з довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» у зв`язку з тим, що була зазначена неповна адреса.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 2, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно зі статтею 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Апеляційний суд установив, що Олицька селищна рада Луцького району Волинської області рішенням від 29 червня 2022 року № 18/11 вирішила внести зміни у договір оренди землі від 20 жовтня 2004 року, укладений між орендодавцем Ківерцівською районною державною адміністрацією та орендарем ОСОБА_1

05 вересня 2022 року на адресу ОСОБА_1 Олицька селищна рада Луцького району Волинської області направила лист із додатками додаткової угоди для підписання та роз`яснення подальшої реєстрації права оренди.

24 жовтня 2022 року селищна рада лист направила повторно.

26 жовтня 2022 року Олицька селищна рада Луцького району Волинської області листом від 26 жовтня 2022 року повідомила Луцьку окружну прокуратуру про неможливість внесення змін у договір оренди землі

від 20 жовтня 2004 року, укладений між Ківерцівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 на виконання рішення Олицької селищної ради Луцького району Волинської області від 29 червня 2022 року № 18/11 та висловила прохання про вжиття заходів прокурорського реагування щодо дій орендаря ( ОСОБА_1 ). Причиною неможливості виконання вказаного рішення обґрунтувала поверненням до селищної ради листів, які містили додатки проекту додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та рішення селищної ради, з довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання».

07 лютого 2023 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури направив лист Олицькій селищній раді Луцького району Волинської області,

у якому зазначив, що в ході опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що додаткова угода не укладена, зміни до договору оренди землі не внесені. Згідно з витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 17 серпня 2022 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 51 391 456,63 грн. Вказані факти, на думку прокурора, можуть свідчити про порушення інтересів держави, оскільки місцевий бюджет недоотримує значну суму коштів. Просив надати інформацію щодо вжитих вказаною селищною радою заходів щодо внесення змін до договору оренди землі в частині скерування відповідних повідомлень орендарю, вирішення питання органом місцевого самоврядування у судовому порядку та наміру звернення із відповідним позовом до суду.

08 лютого 2023 року у відповідь на лист заступника керівника Луцької окружної прокуратури Олицька селищна рада Луцького району Волинської областіповідомила, що рекомендоване повідомлення від 05 вересня

2022 року (із додатковою угодою) на ім`я ОСОБА_1 повернулось на адресу селищної ради з довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання»; дані щодо повторного надіслання пакету документів станом на 08 лютого 2023 року до селищної ради не надходили. Селищна рада повідомила прокуратуру, що вказане питання у судовому порядку органом самоврядування не вирішувалось та, у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору, великим навантаженням на спеціалістів, селищна рада не має наміру звертатись з відповідним позовом до суду.

15 лютого 2023 року Луцька окружна прокуратура повідомила Олицьку селищну раду Луцького району Волинської області про ініціювання нею пред`явлення позову в інтересах вищезазначеної селищної ради до

ОСОБА_1 про внесення змін до договору оренди землі, мотивуючи вказане тим, що станом на 15 лютого 2023 року додаткова угода між сторонами не укладена, в результаті чого місцевий бюджет недоотримує значну суму коштів, що свідчить про порушення інтересів держави.

У травні 2023 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури

в інтересах держави в особі Олицької селищної ради Луцького району Волинської областізвернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про внесення змін до договору оренди землі.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням, в якому просила повернути позовну заяву особі, яка її подала, без розгляду та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Ківерцівський районний суд Волинської області ухвалою від 30 січня

2024 року клопотання представника ОСОБА_1 задовольнив. Позовну заяву заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Олицької селищної ради Луцького району Волинської областізалишив без розгляду на підставі пункту 2 частини першої

статті 257 ЦПК України.У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовив. Повернув Волинській обласній прокуратурі судовий збір в сумі 2 684 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією від 02 травня 2023 року № 716.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, заступник керівника Волинської обласної прокуратури оскаржив її в апеляційному порядку.

Волинський апеляційний суд постановою від 12 березня 2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури задовольнив. Ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 січня

2024 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Звертаючись до суду з позовом, заступник керівника Луцької окружної прокуратури як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що додаткова угода до договору оренди землі між Ківерцівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 не укладена, зміни до договору оренди землі не внесені. Згідно з витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 17 серпня

2022 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 51 391 456,63 грн. Вказані факти свідчать про порушення інтересів держави, оскільки місцевий бюджет недоотримує значну суму коштів.

Крім того, предметом спору у цій справі є земельна ділянка рекреаційного призначення, площею 35,1484 га (кадастровий номер :06:000:0002), яка розташована на території Олицької селищної ради Луцького району Волинської області за адресою: Волинська область, Луцький район, село Ставок.

Підставою для представництва інтересів держави є той факт, що невнесення змін до договору оренди землі в частині орендної плати призводить до ненадходження значної суми коштів до бюджету селищної ради.

Згідно з частиною першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з частиною четвертою статті 42 ЦПК України у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні

від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Системне тлумачення частини четвертої статті 56 ЦПК України й частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі

№ 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18), від 26 лютого 2019 року

у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18), від 26 червня 2019 року

у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21) та інші).

У судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду

від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивачем у справі виступає певний орган державної влади.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена при повторній неявці сторін.

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду

у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження

№ 12-194гс19).

Звертаючись до суду з позовом, прокурор на виконання частини четвертої статті 56 ЦПК України, частини третьої, частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у позовній заяві обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, зазначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави в особі Олицької селищної ради Луцького району Волинської області, яке полягає у бездіяльності вказаного органу державної влади, який не вжив у розумний строк заходів щодо захисту інтересів держави в особі територіальної громади.

Олицька селищна рада Луцького району Волинської області у відповідь на лист Луцької окружної прокуратури повідомила, що не має наміру звертатись до суду із відповідним позовом, обґрунтовуючи відсутністю коштів, необхідних для сплати судового збору, здійсненням процедури реорганізації та тим, що існує велике навантаження на спеціалістів селищної ради. Також у листі від 08 лютого 2023 року селищною радою вказано дії, які вона вживала щодо виконання рішення від 29 червня 2022 року № 18/11 про направлення

05 вересня та 26 жовтня 2022 року листів ОСОБА_1 , які залишені нею без відповідного реагування.

Зважаючи на те, що Олицька селищна рада Луцького району Волинської області не здійснювала упродовж тривалого часу (півроку з моменту надіслання останнього листа відповідачці до дня звернення прокуратури із запитом) захисту інтересів територіальної громади, самостійно клопотала у прокуратури про вжиття заходів прокурорського реагування щодо дій ОСОБА_1 та засвідчила відсутність у неї наміру здійснювати такі дії у відповіді на запит прокуратури, що свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування, тому Луцька окружна прокуратура правомірно самостійно звернулася з даним позовом до суду в інтересах держави як це передбачено статтями 131-1 Конституції України, 23 Закону України «Про прокуратуру», 56 ЦПК України.

Сам факт неподання селищною радою позову, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган щодо цього спору неналежно виконував свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства. Прокурор у спірних правовідносинах навів підстави для представництва інтересів держави у суді у позовній заяві, приєднав до неї докази на доведення бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Бездіяльність компетентного органу місцевого самоврядування

є самостійною підставою для представництва інтересів держави прокурором (див. постанову Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі

№ 363/2229/18 (провадження № 61-8523св23)).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Тобто, у позовній заяві мають бути або зазначені докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, або підстави для звільнення від доказування таких обставин (стаття 82 ЦПК України). Вказане відповідає частині першій статті 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що

стаття 175 ЦПК України вимагає вказувати у позовній заяві докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог (на підтвердження обставин, якими обґрунтовані ці вимоги). Незгода суду з наведеним у позовній заяві на виконання частини сьомої цієї статті обґрунтуванням прокурора щодо визначеної ним підстави представництва, як і неподання прокурором доказів відсутності органів влади, які мають повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, не є підставою для залишення без розгляду позовної заяви, як помилково вважав суд першої інстанції у справі.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органів прокуратури, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження

№ 14-104цс19).

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, якою позовну заяву заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Олицької селищної ради Луцького району Волинської області залишив без розгляду, та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 02 жовтня

2020 року у справі № 202/2872/17-ц (провадження № 61-13036ск20),

від 28 грудня 2020 року у справі № 760/1270/20 (провадження

№ 61-18986ск20) та від 02 лютого 2021 року у справі № 707/1449/18 (провадження № 61-563ск21).

Посилання на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20) колегія суддів відхиляє, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин. Зокрема, у цій справі заступник керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звертається з самостійним позовом до ОСОБА_1, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Фермерського господарства «Скосогорівка» про визнання недійсним договору та повернення ділянок.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції (пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України), колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд не вирішував питання щодо підсудності справи, оскільки предметом розгляду було право прокурора звертатись до суду в інтересах держави з даним позовом. Тому апеляційний суд не порушив правил інстанційної або територіальної підсудності.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги причини неотримання відповідачкою звернень від Олицької селищної ради Луцького району Волинської області, оскільки листи поверталися з довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» у зв`язку з тим, що була зазначена неповна адреса, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд установив, що відповідачка ОСОБА_1 не отримувала будь-яких листів від Олицької селищної ради Луцького району Волинської області, оскільки вони поверталися з довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання». При цьому відповідачка зі своєї сторони не вживала будь-яких заходів для вирішення питання з селищною радою про перегляд розміру орендної плати на виконання пункту 13 договору оренди землі від 20 жовтня 2004 року.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду, на законність судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та наявних у справі доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостої статті 394 ЦПК України визначено, що питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявниці про зупинення дії постанови Волинського апеляційного суду від 12 березня 2024 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Олицької селищної ради Луцького району Волинської області до ОСОБА_1 про внесення змін до договору оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лавренчук Олександр Володимирович, на постанову Волинського апеляційного суду від 12 березня 2024 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк