Номер провадження: 22-ц/813/2797/24
Справа № 2-5124/08
Головуючий у першій інстанції Мунтян О.О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Кострицького В.В., Погорєлової С.О.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступник ТОВ «Цикл Фінанс» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2008 року, постановленого під головуванням судді Мунтян О.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Джулай Світлана Володимирівна, про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. про визнання договору дарування недійсним, в якому просила:

- визнати недійсним договір дарування, укладений 22 червня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. за №2186, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. повернути оригінал оскаржуваного договору дарування.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є її єдиною дочкою.

У червні 2006 року сторони домовились про укладення договору довічного утримання, за яким відповідач обіцяла їй сплачувати комунальні послуги за квартиру, ремонтувати квартиру, купувати необхідні ліки, одяг і продукти харчування та повністю утримувати позивача.

Зазначала, що, укладаючи оспорюваний договір, вона його не прочитала, вважаючи, що підписує договір довічного утримання, за яким передає ОСОБА_2 у власність вказану квартиру.

Після підписання цього договору протягом майже двох років відповідачка не виконувала свої зобов`язання за договором довічного утримання, не сплачувала комунальні послуги, не забезпечувала позивача ліками, одягом та продуктами харчування.

У червні 2008 року відповідачка повідомила позивачку, що сторонами укладено саме договір дарування та про те, що вона є власником спірної квартири.

ОСОБА_1 , посилаючись на викладені обставини, звернулася до суду з зазначеним позовом про визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Визнано недійсним договір дарування, укладений 22 червня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. за №2186, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Повернуто сторони у попередній стан, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 16 вересня 1992 року за №1-3316.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Райффайзен Банк Аваль», сторона, яка не приймала участі у розгляді справи, однак вважало, що оскаржуваним рішенням суду порушені права банку, звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що предметом спору є квартира, яка знаходиться в діючий іпотеці АТ «Райффайзен Банк Аваль» та суд фактично позбавив банк права задовольнити свої вимоги за кредитним договором за рахунок спірної квартири.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року апеляційна скарга АТ «Райффайзен Банк Аваль» залишена без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2008 року залишено без змін.

На рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 14 червня 2023 року касаційна скарга АТ «Райффайзен Банк» задоволена частково. Постанова Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.02.2024 року до участі у справі залучено замість апелянта АТ «Райффайзен Банк», його правонаступника АТ «Оксі Банк» (а.с. 176 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.05.2024 року замість АТ «Оксі Банк» залучено правонаступника ТОВ «Цикл Фінанс» (а.с. 241 т. 2).

Учасники справи про призначене судове засідання на 19 червня 2024 року були сповіщені належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та оголошенням на сайті апеляційного суду (а.с. 245-248, 249-250 т. 2, 30-31 т. 3).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 26.08.2008 року звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, рішенням суду від 11.09.2008 року позов ОСОБА_1 задоволено, в подальшому на це рішення АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу у 2019 році, відповідно до судових повісток ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи у суді апеляційної інстанції (а.с. 3, 28, 51, 134 т. 1),

В подальшому справа за апеляційною скаргою АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла із Верховного Суду до провадження апеляційного суду 23 жовтня 2023 року (а.с. 104 т. 2).

Ухвалою суду справа призначена до розгляду, однак судові засідання по справі неодноразово були відкладені (22.11.23 року, 31.01.2024 року, 28.02.2024 року, 24.04.2024 року, 25.05.2024 року) за відсутністю належного сповіщення учасників справи, а саме позивача та відповідача, які відповідно до адресної довідки зареєстровані за однією адресою, а саме: АДРЕСА_2 (а.с. 134-139а, 160-162, 208-215, 140 т. 2).

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 рухом своєї справи не цікавилася, проте апеляційним судом були здійснені заходи неодноразового повідомлення позивача та відповідача про призначені судові засідання, у тому числі шляхом оголошення на сайті суду (а.с. 198, 200, 233-234, 245-248 т. 2).

Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, однак в судове засідання не з`явилися.

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від позивача та відповідача до суду подано не було.

Від директора ТОВ «Цикл Фінанс» до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 22 червня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. за № 2186, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 6 т. 1).

Вказана квартира належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 16 вересня 1992 року за № 1-3316.

ОСОБА_1 в своєму позові вказує, що відповідачка ОСОБА_2 є її донькою, що також вбачається зі змісту свідоцтва про народження (а.с. 3, 8 т. 1).

З довідки про склад сім`ї від 8 червня 2006 року № 1009 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 (з 13 грудня 1989 року) та ОСОБА_2 (з 7 вересня 1998 року); особовий рахунок відкритий на ОСОБА_1 (а.с. 9 т. 1)

11.09.2008 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, в якої визнала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 25 т. 1).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи оспорюваний договір дарування, позивач помилилася щодо істотних умов спірного договору дарування (природи правочину, прав та обов`язків сторін), тому відповідно до 229 ЦК України такий договір підлягає визнанню недійсним.

Проте, рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що через 21 день, після укладання спірного договору, 13 липня 2006 року відповідачка ОСОБА_2 уклала з АТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір, за яким отримала від банку 45 000 доларів США строком до 13 липня 2026 року під 12% річних (а.с.58-61 т. 1).

В той же день 13 липня 2006 року між ОСОБА_2 та банком укладено договір іпотеки, за умовами якого вона передала в іпотеку останньому спірну квартиру (а.с.62-68 т. 1).

Договір іпотеки 13 липня 2006 року зареєстровано в Державному реєстру іпотек та заборон (а.с.69-70 т. 1).

Тобто, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом до ОСОБА_2 спірна квартира перебувала в іпотеці у АППБ «Аваль» (яке в подальшому змінило назву на АТ «Райффайзен Банк Аваль»).

ОСОБА_2 визнала позов, однак суд не перевірив чи не порушуються права третіх осіб визнанням позову.

Існування інших підстав для задоволення позову судом першої інстанції не перевірялося.

Відтак, на час звернення до суду з позовом ОСОБА_2 , як учасник договору дарування не могла не знати того, що вона отримала кредит та передала в іпотеку банку спірну квартиру, втім використала таку обставину для штучного створення спору.

Про визнання позову ОСОБА_2 надала суду письмову заяву, при цьому суд мав перевірити те, що стало перешкодою для розірвання договору в позасудовому порядку.

Враховуючи те, що з очевидністю вимоги у справі про визнання договору дарування недійсним направлені на позбавлення можливості кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки, при цьому колегія суддів звертає увагу на те, що дії сторін мають недобросовісний характер та направлені на порушення прав третіх осіб, не залучених до участі у справі, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Оскільки, вказані обставини під час розгляду справи судом першої інстанції враховані не були, а на стадії апеляційного провадження цивільно-процесуальним кодексом не передбачено залучення до участі в справі не залучених судом першої інстанції осіб, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що апеляційна скарга АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Цикл Фінанс»підлягає задоволенню, колегія суддів дійшла висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Цикл Фінанс» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної та касаційної інстанціяху розмірі 2887,80 грн. (617, 80 грн. + 2270 грн.) (а.с. 94, т. 1, 27 т. 2).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (24 червня 2024 року).

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2008 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Джулай Світлана Володимирівна, про визнання договору дарування недійсним залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» () судовий збір у розмірі 2887 гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 24 червня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ В.В. Кострицький

______________________________________ С.О. Погорєлова