КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/432/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Козленко Г.О.,-

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив розірвати шлюб, укладений між громадянином Італійської Республіки ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 , зареєстрований 18 вересня 2019 року Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2179.

Позивач зазначав, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб між ними є формальним, а тому примирення і збереження шлюбу неможливе.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між громадянином Італійської Республіки ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 , зареєстрований 18 вересня 2019 року Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2179.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначила, що позивач наполягає на припиненні шлюбу, заперечує щодо скасування заочного рішення суду від 07 квітня 2023 року та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Від ОСОБА_2 надійшло клопотання про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності в порядку, передбаченому ст. 29 ЦПК України.

Так, згідно ст. 29 ЦПК України, підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому ст. 33 цього Кодексу, одноособово.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання колегія суддів виходила з того, що Верховний Суд визначає підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства за умови, якщо обидві сторони проживають за межами України.

Так, відповідно до витягу Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Інформації про зняття з місця реєстрації матеріали справи не містять. На підтвердження свого проживання за межами України відповідачем не надано належних доказів.

Відтак, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що збереження шлюбу між сторонами неможливе та суперечить інтересам подружжя.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 18 вересня 2019 року між громадянином Італійської Республіки ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 , Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб, актовий запис № 2179.

Від спільного шлюбу подружжя дітей не має.

Обгрунтовуючи позов, позивач вказував, що шлюб між подружжям є формальним, вони мають різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини фактично припинені.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, правильно дійшов висновку про розірвання шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 підтвердила бажання позивача розірвати шлюб.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі апелянта та не призначив подружжю строк для примирення, колегія суддів оцінює критично, оскільки і у позовній заяві, і у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на неможливість примирення та збереження шлюбу.

Одночасно згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено ч. 7 ст. 240 ЦПК України.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Колегія суддів бере до уваги, що з дати звернення до суду з позовом і до розгляду справи в суді апеляційної інстанції пройшов значний проміжок часу, проте жодна з сторін не вживала будь-яких заходів до примирення.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 07 квітня 2022 рокуухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 07 травня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко