Єдиний унікальний номер судової справи: 486/1359/23
Номер провадження: 22-ц/812/363/24 Суддя-доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах

адвокатом Рубаном Сергієм Юрійовичем

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді - Далматової Г.А. в приміщені того ж суду о 15 годині 09 хвилин по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и л а:

25 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів та розмір, встановлених рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 червня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн щомісячно на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, 11 лютого 2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 травня 2020 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу, неповнолітній ОСОБА_3 проживає з нею. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 червня 2021 року з ОСОБА_1 на її користь були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн щомісячно, починаючи з 28 грудня 2020 року і до повноліття дитини. На момент винесення рішення суду, відповідач не мав стабільного доходу та не був працевлаштований, натомість наразі відповідач має стабільний дохід, оскільки офіційно працевлаштований в Національній гвардії України. При цьому іншої сім`ї на утриманні не має, фізично здоровий та має змогу сплачувати аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Крім того, позивачка зазначає, що з часу винесення судом рішення суду про стягнення з відповідача на її користь аліментів у твердій грошовій сумі на утримання сина ОСОБА_3 , законодавчо визначений мінімальний розмір аліментів збільшувався, а визначений судом розміру 4000 грн на даний час є недостатнім для забезпечення дитині належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального а соціального розвитку дитини. Крім того, наразі значно підвищились ціни на продукти харчування, одяг, засоби особистої гігієни, а тому визначеної рішенням суду суми аліментів не вистачає для задоволення базових потреб дитини. Посилаючись на викладені обставини позивачка просила про задоволення позову.

У відзиві на позов адвокат Рубан С.Ю., діючи в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на те, що 28 грудня 2021 року відповідачем зареєстровано шлюб з ОСОБА_5 , від якого подружжя має неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та які знаходяться на його утриманні, просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитини повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

У відповіді на відзив, позивачка посилаючись на те, що зміна сімейного стану відповідача не може бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, просила про задоволення позову в повному обсязі.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 червня 2021 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 4000 гривень щомісячно. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відкликано з виконання виконавчий лист №486/2029/20 виданий на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно. Відмовлено в частині позову щодо стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, вимоги позивачки є обґрунтованими і доведеними, оскільки з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини змінився мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку, те, що відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів саме у частці від його заробітку, а також те, що у відповідача змінився сімейний стан, народилась друга дитина, приймаючи до уваги рівний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вважає, що достатніми для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рубан С.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норма матеріального та процесуального права за неповним з`ясуванням обставин справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було досліджено матеріального стану позивача, не витребувано жодного документу на підтвердження матеріального стану позивачки, а також не надано доказів щодо наявності у дитини потреб у збільшенні розміру аліментів, визначених рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 червня 2021 року. А тому, на думку відповідача, відсутні достатні докази, які б свідчили про наявність підстав для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, зокрема зміну матеріального становища платника або одержувача аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

У судове засідання сторони не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 травня 2020 року розірвано (а.с.9).

Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8, 12).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 червня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-11).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилається на те, що на момент винесення рішення суду, відповідач не мав стабільного доходу та не був працевлаштований, натомість наразі відповідач має стабільний дохід, оскільки офіційно працевлаштований в Національній гвардії України.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що з 28 грудня 2021 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , від якого малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та які знаходяться на його утриманні. Просив про часткове задоволення вимог шляхом стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитини повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Законом України від 17 травня 2017 року № 037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін до статті 182 СК України - 30 %).

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).

Як встановлено судом, 28 грудня 2021 року відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 від якого мають малолітнього сина - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.52,53).

Під час апеляційного розгляду за клопотанням позивачки було встановлено, що ОСОБА_1 з 25 листопада 2022 року працює у філії «ВП «Південноукраїнська АЄС» ізолювальником - плівочником за період з січня 2023 року по грудень 2023 року сума фактичної отриманої заробітної плати становить 197010,71 грн. Крім того, ОСОБА_1 проходить службу у Національній Гвардії України та його грошове забезпечення з березня 2023 року по лютий 2024 року становить 539 080,61 грн. (а.с. 107-108, а.с.111).

Позивачка з 08 лютого 2021 року працює у філії «ВП «Південноукраїнська АЄС» з 08 лютого 2021 року на посаді економіста з планування, сума фактичної отриманої заробітної плати становить 171 308,35 грн. (а.с.95).

Отже, вказане свідчить про те, що після ухвалення судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь позивачки для утримання малолітнього сина з червня 2021 року його майновий стан змінився, він офіційно працевлаштований та має стабільний дохід.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимоги ОСОБА_2 щодо зміни розміру і способу стягнення аліментів, яка відповідає положенням СК України та інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

За такого, судом першої інстанції вірно змінено спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 червня 2021 року а саме стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги про відсутність достатніх доказів, які б свідчили про зміну матеріального становища платника або одержувача аліментів не заслуговують на увагу з огляду на викладене вище.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 , 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Рубаном Сергієм Юрійовичем - залишити без задоволення.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 04 квітня 2024 року.