Справа № 346/1521/24
Провадження № 2/346/1031/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар судового засідання: Івантишин Д.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким просить визнати за нею, у порядку спадкування, право власності на нерухоме майно, у вигляді: житлового будинку - літ.за планом "А"; літня кухня - літ. за планом "Б"; комора - літ. за планом "Г"; стайня - літ. за планом "Д"; криниця - №1; огорожа - "№2-4".

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання та витребував матеріали спадкової справи.

23 травня 2024 року підготовче провадження у справі було закрите і справу було призначено до розгляду по суті на 17 червня 2024 року.

Стислий виклад позицій учасників справи.

Аргументи позивача. Її батько ОСОБА_4 був головою колгоспного двору, а мати ОСОБА_5 була членом колгоспного двору. Проте після припинення його існування, оскільки вони не втратили своєї частки у його майні, вони стали співвласниками нерухомого майна у вигляді житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих у АДРЕСА_1 . Однак, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати, з метою оформлення права на її спадщину, вона звернулась до нотаріуса, який відмовив їй у видачі свідоцтва про право на вказану спадщину, оскільки частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено. У зв`язку із чим, позивач просить визнати за нею право власності на спадкове майно.

Позиція відповідачів. Просили справу розглядати без їх участі та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Оцінка суду щодо фактів.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6 , батьками якої, згідно свідоцтва про народження, були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.19).

18 лютого 1988 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_2 та змінила своє прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 склали заповіт, якими все їх майно, майнові права та обов`язки які належать їм на момент складання заповіту, а також майно, майнові права та обов`язки, які належатимуть їм у майбутньому заповіли ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 18)

За даними обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (виписки з інвентаризаційних матеріалів), а також технічного паспорту, житловий будинок та господарська будівля, розташовані у АДРЕСА_1 , мають такий склад: житловий будинок (літера за планом - А); літня кухня (літера за планом Б); комора (літера за планом Г); стайня (літера за планом - Д); криниця (літера за планом - №1); огорожа (літера за планом - №2-4). Разом з цим відповідно до вищевказаної виписки зазначений житловий будинок належав ОСОБА_4 , який був головою колгоспного двору. Право власності, видане 02.07.1989 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 125 від 14.06.1989 року. (а.с. 24,44-46).

26 липня 2011 року, з огляду на свідоцтво про смерть, ОСОБА_4 помер (а.с.16). Також ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а.с. 17).

Водночас, за даними довідки Пядицької сільської ради від 06.12.2022 року, станом на 01 липня 1990 року в колгоспному дворі (у АДРЕСА_1 ) були зареєстровані ОСОБА_4 , 1929 року народження який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дружина померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.21). При цьому, саме ОСОБА_4 був головою вказаного колгоспного двору. Заповіт від імені померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 посвідчувався виконкомом Великокамянської сільської ради за реєстром № 113 від 22.07.2011 року який не змінювався і не скасовувався (а.с.21) Разом з цим відповідно до довідки вищевказаної ради від 25.07.2023 року заповіт від імені померлої ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 посвідчувався виконкомом Великокамянської сільської ради за реєстром № 114 від 22.07.2011 року який не змінювався і не скасовувався

Проте, постановою від 13 червня 2023 року, державний нотаріус Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у АДРЕСА_1 , оскільки частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено (а.с.23).

Оцінка суду щодо правовідносин учасників.

Із встановлених обставин вбачається вступ позивача у цивільно-правові відносини щодо власності в межах яких, виник спір щодо набуття позивачем права власності на нерухоме майно, у порядку спадкування, на яке претендує відповідач.

Оцінка суду щодо права позивача.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном.

З огляду на положення частини 1 статті 181 та 182 Цивільного кодексу України, житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у АДРЕСА_1 , слід розглядати як нерухому річ, право власності на яку, а також його виникнення, перехід і припинення підлягає державній реєстрації.

Законом, який регулює відносини пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV.

Статтею 3 цього закону передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою, інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, частиною 4 цієї статті гарантується, що права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. А тому, суд відзначає наступне.

З огляду на положення частини 1 статті 120 та частини 1 статті 112 ЦК Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (який діяв на території нинішньої України з 01 січня 1964 року до 01 січня 2004 року, а тому підлягає застосуванню, - надалі за текстом ЦК УРСР), майно колгоспних дворів належало його членам на праві сумісної власності, а членами дворів могли бути два і більше громадян.

При цьому, в силу положень вказаного ЦК УРСР та «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (що була затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та діяла по 19 січня 1996 року), на той час законодавство не передбачало обов`язкової реєстрації прав власності на майно колгоспних дворів. Проте одним із документів, який в силу положень пункту 7 Розділу ІІ зазначеної Інструкції та додатку до неї вважався правовстановлюючим, було свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, під яким розумілось два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

А встановлені судом факти прямо вказують на те, що майно колгоспного двору, в якому головою був померлий батько позивача: ОСОБА_4 , являло собою домоволодіння, що складалось з житлового будинку (літера за планом - А); літньої кухні (літера за планом Б); комори (літера за планом Г); стайні (літера за планом - Д); криниці (літера за планом - №1); огорожі (літера за планом - №2-4). І саме він, на праві власності, володів вказаним майном, як голова колгоспного двору.

Тож суд одразу констатує, що він вважає встановленим факт належності ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, що виданий 02.07.1989 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 125 від 14.06.1989 року, щодо житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих у АДРЕСА_1 .

І також суд констатує, що йому не надано будь-яких доказів того, що набуте ОСОБА_4 , право власності на зазначене майно колгоспного двору було припинено будь-яким чином до 15 квітня 1991 року (а.с.1-129).

За правовою конструкцією статті 549 ЦК УРСР (який діяв на момент смерті батька позивача) вважалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

І з огляду на встановлені обставини у цій справі, тільки позивач подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (а.с.64), а тому суд вважає, що саме позивач дійсно стала єдиним спадкоємцем права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами і відповідно саме вона успадкувала це майнове право ставши одноособовим його власником, яке не визнає нотаріус і на яке претендують відповідачі. Тож, вказане право позивача підлягає судовому захисту.

З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності можливість звернутись до суду за захистом цього права. А згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України.

Тож суд враховує, що в силу пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільного права може бути і його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою.

Отже враховуючи викладене, та те, що на право приватної власності позивача претендують відповідачі, у випадку не прийняття ним спадщини або не визнання цього судом, обраний позивачем спосіб захисту слід визнати належно обраним, а позовні вимоги доведеними, і тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, керуючись статтями 1-113,217-250,258-259,263-268,272-273,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), у порядку спадкування, право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у АДРЕСА_1 , у складі: житловий будинок (літера за планом - А); літня кухня (літера за планом - Б); комора (літера за планом - Г); стайня - (літера за планом - Д); криниця - (літера за планом - №1); огорожа (літера за планом- №2-4).

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцяти денного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 червня 2024р.

Суддя: Коваленко Д. С.