КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/2133/22
провадження № 22-ц/824/2992/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - адвоката Качкурової Світлани Володимирівни на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року в складі судді Коренюк А. М.,

встановив:

01.02.2022 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на підставі типового договору, КП «Київтеплоенерго»підготовлено та опубліковано в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085) договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води.

Свідоцтвом повного і беззастережного прийняття умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, від послуг у встановлено законодавством порядку остання не відмовлялася.

Проте, ОСОБА_1 своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2021 складає 48 053,33 грн.

Позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор), прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 27 575,86 грн.

Згідно п. 3.4.2 вказаного Договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку №1 та/або додатку №2 до Договору цесії сплати заборгованості.

Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті »Хрещатик» від 06.08.2014 №111(4511).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь : заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 10 278,64 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 297,22 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 34 818,58 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 13 234,75 грн; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. Також просив відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн.

12.07.2022 КП «Київтеплоенерго» звернулось до суду з заявою, в якій просило залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

В обґрунтування вказаної заяви зазначило, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником квартири за адресою АДРЕСА_1 з 11.03.2020 є ОСОБА_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року ОСОБА_2 залучено до участі в справі в якості співвідповідача.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник КП «Київтеплоенерго» - адвокат Качкурова С. В. просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 :

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 10 278,64 грн;

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 (01.09.2015-01.05.2018) послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 297,22 грн;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 (01.05.2018-11.03.2020) послуги з централізованого опалення у розмірі 19 921,22 грн;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 (01.05.2018-11.03.2020) послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 356,77 грн;

- витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 16,50 грн;

- судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 897,89 грн.

Також просить стягнути з ОСОБА_2 :

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 ( 11.03.2020-01.10.2021) послуги з централізованого опалення у розмірі 14 897,36 грн;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 (11.03.2020-01.10.2021) послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 877,98 грн;

- витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 16,50 грн;

- судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 583,11 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3 721,50 грн за подання апеляційної скарги.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, в порушення абз. 1 та 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України судом першої інстанції не встановлено зміст спірних правовідносин щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які було надано до 01.05.2018, а також судом не зазначено мотиви з яких відхилені письмові докази надані до позовної заяви.

Договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18 не чинним у встановленому законом порядку не визнавався, а тому є належним доказом у справі, таким чином, відповідачі зобов`язані оплатити спожиті послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Вказує, що розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , детально відображає нарахування, оплати споживача, щомісячний діючий тариф у спірний період нарахування.

Для підтвердження нарахувань помісячно за увесь період боргу, що переданий за договором цесії та визначення періоду за який утворилась заборгованість, надає розгорнутий розрахунок заборгованості.

Вказує, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з 11.03.2020 є ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_1 була споживачем послуг за вказаною адресою до 11.03.2020, з неї підлягає стягненню заборгованість за період з 01.09.2015 по 11.03.2020, а з ОСОБА_2 - з 11.03.2020 по 01.10.2021.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористались.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин (до 01.05.2018 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які були чинні в період спірних правовідносин, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Доказів відмови останньої від послуг централізованого опалення та/ або централізованого постачання гарячої води, які надаються позивачем, суду надано не було.

Судом також встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником квартири за адресою АДРЕСА_1 з 11.03.2020 є ОСОБА_2 .

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

На підтвердження заборгованості за послуги з централізованого опалення, спожиті відповідачем до 01 травня 2018 року, позивачем КП «Київтеплоенерго» надано договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. З укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до цього договору, в тому числі до ОСОБА_1 , яка згідно додатків до договору мала заборгованість за послугу з централізованого опалення в сумі 10 278,64 грн та за послугу з централізованого постачання гарячої води в сумі 17 297,22 грн.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901 і частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В період з 01.09.2015 та станом на 11.03.2021 відповідач отримала послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надавались за адресою: АДРЕСА_1 .

Жодних доказів на спростування розміру вказаної заборгованості, що виникла до 01.05.2018, а також за період з 01.05.2018 по 11.02.2020 суду надано не було.

За таких підстав відмова суду першої інстанції в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 10 278,64 грн та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 297,22 грн, а також у стягненні заборгованості за період з 01.05.2018 по 11.03.2018 є необґрунтованою.

Отже, виходячи з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, задоволенню підлягають вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 10 278,64 грн ; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 (01.09.2015-01.05.2018) послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 297,22 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 (01.05.2018-11.03.2020) послуги з централізованого опалення у розмірі 19 921,22 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 (01.05.2018-11.03.2020) послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 356,77 грн, всього 57 853,85 грн.

Щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період до 01.05.2018 та з 01.05.2018, що надавались за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, не зважаючи на притягнення до участі в справі в якості співвідповідача нового власника квартири ОСОБА_2 , позовні вимоги, заявлені до відповідача ОСОБА_1 змінені не були, а також позовних вимог до ОСОБА_2 у визначений законом процесуальний спосіб також заявлено не було.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вимоги закону та встановлені у справі обставини, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_1 та ухвалення в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.

В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог (76,50%) з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» підлягає стягненню 1 897,96 грн за подання позовної заяви та 2 846,95 грн, всього 4 744,91 грн.

На користь КП «Київтеплоенерго» також підлягає стягненню 16,50 грн понесених витрат у зв`язку з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - адвоката Качкурової Світлани Володимирівни задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_1 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» () заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період 01.09.2015 по 11.03.2020 в сумі 57 853,85 грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 744,91 грн та 16,50 грн понесених витрат у зв`язку з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук