Справа № 450/5407/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/3695/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 ,

представника Щирецької селищної ради Львівського району

Львівської області Дуфанець О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Щирецької громади Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівська районна військова адміністрація про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, встановлення факту родинних відносин.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що народився в селі Дмитрів Пустомитівського району Львівської області, де його мати ОСОБА_2 , 1919 року народження, проживала з 1950 до 1974 року та працювала в колгоспі «Україна». Особи, які працювали у колективних сільськогосподарських підприємствах, селянських (фермерських) господарствах, інших сільськогосподарських підприємствах, установах і організаціях, а також пенсіонери, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають у сільській місцевості мають право на земельну частку (пай). Його мати, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , мала право отримати земельну частку (пай), однак з невідомих йому причин не отримала сертифікат, що посвідчує право на земельну частку (пай), що видавався в час роздержавлення і приватизації земель АТФ «Електрон». Зазначає, що сертифікати на право на земельну ділянку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і у разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі і у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифіката про право на земельну частку (пай), а невнесення особи до вищезазначеного списку не може позбавити її права на земельну частку, Покликається на те, що 27 вересня 2019 року звернувся із заявою до Щирецької селищної ради, в якій просив включити ОСОБА_2 до списку осіб, яким необхідно надати у власність земельну ділянку (пай) та видати сертифікат на безоплатну приватизацію земельної ділянки (паю), однак відповідачем безпідставно відмовлено у задоволенні поданої ним заяви, чим порушено його права. Крім того, під час виготовлення його паспорта громадянина України допущено помилку у написанні його прізвища, а саме зазначено « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 », відтак в подальшому всі його особисті документи, які пов`язані в тому числі і з правом власності, були оформлені на прізвище ОСОБА_3 , у зв`язку з чим є необхідність встановити юридичний факт невідповідності його прізвища та прізвища його матері, оскільки саме він, як єдиний спадкоємець, має право вимагати включення у списки на безоплатне отримання паю та в подальшому визнавати право власності на цей пай. З наведених підстав просить:

-визнати дії Щирецької громади Львівського району Львівської області щодо відмови у включення ОСОБА_2 у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) та видати відповідний сертифікат, неправомірними, а тому зобов`язати Щирецьку громаду Львівського району Львівської області усунути порушення шляхом включення ОСОБА_2 у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), та визнати за ОСОБА_1 право на середню земельну частку (пай), яка знаходиться в адміністративних межах Щирецької громади Львівського району Львівської області;

-встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2023 року, з врахуванням ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2023 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 до Щирецької громади Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівська районна військова адміністрація про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, встановлення факту родинних відносин задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог оскаржив ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 , померла на початку процесу роздержавлення та приватизації земель, суперечать положенням Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13 березня 1992 року, пунктом 5 якої передбачено, що роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій провадяться, починаючи з 15 травня 1992 року, а мати померла в 1993 році. Зазначає, що на момент затвердження проектів роздержавлення і приватизації земель по агроформуваннях на територіях сільських рад народних депутатів згідно з розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 16 травня 1997 року № 252, ОСОБА_2 не могла бути членом колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», зважаючи на те, що на території Дмитрівської сільської ради не існувало колгоспу «Україна», оскільки його перейменовано у радгосп ім. Лесі Українки, який 08 серпня 1988 року перейменовано у агрофірму «Електрон». Вважає, що ОСОБА_2 набула право на земельну частку (пай) як пенсіонер з числа колишніх працівників колективного сільськогосподарського підприємства та повинна була бути внесеною до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, а її невнесення до цього списку не може позбавити її права на земельну частку. На думку апелянта, сам по собі факт завершення процесу приватизації земель не позбавляє його матір гарантованого права на безоплатне отримання належної їй частки, як колишнього працівника колективного сільськогосподарського підприємства, а при відсутності земель колективної власності, земельна частка (пай) має бути надана із земель запасу. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Щирецької громади Львівського району Львівської області, в якому просив визнати дії Щирецької громади Львівського району Львівської області щодо відмови у включенні ОСОБА_2 у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) та видачі відповідного сертифікату, неправомірними, та зобов`язати Щирецьку громаду Львівського району Львівської області усунути порушення його прав шляхом включення ОСОБА_2 у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), та визнати за ОСОБА_1 право на середню земельну частку (пай), яка знаходиться в адміністративних межах Щирецької громади Львівського району Львівської області; встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 42 ЦПК України визначено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно статті 46 ЦПК України, здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Статтею 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині (частина 1 статті 91 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач залучив до участі у справі відповідачем Щирецьку громаду Львівського району Львівської області.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальна громада, це жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Згідно частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

У відповідності до статті 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Згідно частини 4 статті 58 ЦПК України, держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

Такою юридичною особою є Щирецька селищна рада Львівського району Львівської області.

Таким чином, Щирецька громада Львівського району Львівської області не є юридичною особою, а тому не може бути відповідачем у справі.

Як вбачається з письмових пояснень селищного голови Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області О. Василишина Ширецька громада Львівського району Львівської області, як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відсутня.

Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви,позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до Щирецької громади Львівського району Львівської області, яка не має статусу юридичної особи, а відтак не може бути відповідачем у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції за захистом порушеного права, пред`явивши позов до належного відповідача на загальних підставах.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2023 року та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 377, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 серпня 2023 року скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25.06.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк