Справа №461/9358/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю: секретаря судового засідання Євтушенка В.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

(Львівської обласної прокуратури) Вовк М.І.,

представника відповідача

(Головного управління Національної

поліції у Львівській області) Кісіль Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до Галицького районного суду м.Львова із позовом до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в сумі 2 000 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 квітня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено заяву ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України. 3 24.04.2019 року по 15.05.2020 року проведено комплекс слідчих дій та зібрано докази для оголошення підозри та скерування обвинувального акта до суду про вчинення ОСОБА_3 кримінально - караного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 15 травня 2020 року слідчим проведено допит ОСОБА_3 , який визнав свою вину у шахрайському заволодінні грошовими коштами ОСОБА_2 в особливо великому розмірі - 1 021 300.00 грн. Орган досудового розслідування змінив правову кваліфікацію і тому 06.08.2020 року слідчим винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 на ч. 4 ст. 190 КК України, яка ніким не скасована. Зазначені зміни було внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування. Позивач зазначає, що у діях ОСОБА_3 наявний склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України. Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не пред`являвся. У травні 2018 року ОСОБА_2 подано позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення коштів. рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.08.2020 року залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24.11.2020 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 забезпечувальний платіж у розмірі 1 169 470,00 грн. та завдаток у розмірі 1 021 300,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат. Також в мотивувальній частині рішенні суду від 05.08.2020 року у справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протиправно заволоділи коштами ОСОБА_2 . Позивач вказує, що на даний час орган досудового розслідування з 06.08.2020 року, маючи достатньо доказової бази та преюдиційне рішення суду ухиляється від проведення дій щодо закінчення досудового розслідування. Так, позивач стверджує, що матеріали справи містять достатньо доказів неправомірної бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури, зокрема: 15 січня 2020 року потерпілою - ОСОБА_2 подано скаргу до Прокуратури Львівської області про недотримання розумних строків у кримінальному провадженні № 0001806. Відповіддю Прокуратури Львівської області від 24.01.2020 року № 04/2/2-350вих-20 для перевірки доводів, скаргу скеровано до Львівської місцевої прокуратури № 1. Львівська місцева прокуратури № 1 відповіддю від 29.01.2020 року № 14.34/85-4-20 повідомила, що чинним КПК України не передбачено обов`язок прокурора щодо надання інформації про проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій та роз`яснено право на оскарження до прокурора вищого рівня або суду; 06 березня 2020 року подано скаргу до Прокуратури Львівської області про неналежне розслідування кримінальної справи. Листом Прокуратури Львівської області від 08.04.2020 року № 04/2/-1689вих-20 повідомлено, що керівнику Львівської місцевої прокуратури № 1 скеровано листа про необхідність вжиття додаткових заходів до активізації досудового розслідування. Львівська місцева прокуратура № 1 листом від 19.03.2020 року №14-39/268-19 повідомила, що досудове розслідування триває, його хід перебуває на контролі керівництва Львівської місцевої прокуратури № 1 та роз`яснено право на оскарження до прокурора вищого рівня або суду; 02 липня 2020 року ОСОБА_2 подано скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування до Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Прокуратури Львівської області. Слідче управління ГУ НП у Львівській області листом від 05.08.2020 року № Г-197/16/02-20 повідомило, що заступника начальника Галицького ВП зобов`язано організувати якісне та повне проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також здійснювати постійний відомчий контроль за ходом проведення досудового розслідування до прийняття законного процесуального рішення. Прокуратура Львівської області листом від 08.07.2020 року № 04/2/2-2883вих-20 зобов`язала Львівську місцеву прокуратуру № І провести перевірку доводів та про вжиті заходи повідомити ОСОБА_2 , роз`яснено право останній на оскарження до суду. Станом на сьогодні відповідь відсутня; 07 серпня 2020 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова в справі № 461/6156/20 відведено слідчого Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Кобилецького Ю.М.; 23 вересня 2020 року скеровано скаргу до Головного управління Національної поліції у Львівській області та Львівської місцевої прокуратури № І на бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001806 від 25.04.2019 року. Листом Львівської місцевої прокуратури № 1 від 29.09.2020 № 14-39/268-19 дану скаргу скеровано до ГУ НП у Львівській області для розгляду. Станом на сьогодні відповіді немає; 17 жовтня 2020 року до Головного управління Національної поліції у Львівській області надіслано скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001806 від 25.04.2019 року. Головне управління Національної поліції у Львівській області листом від 16.11.2020 року № Г- 268/16102-20 повідомило, що до Львівської місцевої прокуратури № 1 скеровано лист для проведення перевірки повноти і всебічності проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також законності та обґрунтованості винесення постанови про закриття; 22 жовтня 2020 року постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області І.Р. Летнянки кримінальне провадження № 0001806 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2020 року в справі № 461/9497/20 вказана постанова скасована; 28 грудня 2020 року постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області І.Р. Летнянки кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.02.2021 року в справі № 461/388/21 постанову скасовано; 22 квітня 2021 року до Львівської обласної прокуратури надіслано скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001806 від 25.04.2019 року. Львівська обласна прокуратура листом від 27.04.2021 року № 09/1 -1388вих-21 скаргу для розгляду скерувала до Галицької окружної прокуратури м. Львова, яка 06.05.2021 листом № 14.50/85-94-21 повідомила, що в кримінальному провадженні відсутні докази для підозри ОСОБА_3 ; 27 квітня 2021 року подано звернення народному депутату України щодо саботування та недбалого досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001806 від 25.04.2019 року, яке 25.05.2021 року листом № 217д/15-2021/170119 скеровано Генеральному прокурору для забезпечення ефективного процесуального керівництва з метою здійснення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування. 28.05.2021 року Офіс Генерального прокурора листом № 27/1-806 вих-21 направлено звернення для розгляду керівнику Львівської обласної прокуратури, який 10.06.2021 листом № 09/1-135-20 скеровано до виконання до Галицької окружної прокуратури м. Львова. Станом на сьогодні відповіді немає; 04 червня 2021 року постановою слідчого СВ ЛРУП ГУ НП у Львівській області І.А. Семенюка кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Постановою прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова від 09.06.2021 року постанову слідчого скасовано; 24 червня 2021 року постановою слідчого СВ ЛРУП ГУ НП у Львівській області І.Р. Летнянки кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21.07.2021 року в справі № 463/7809/21 постанову скасовано; 01 вересня 2021 року постановою слідчого СВ ЛРУП ГУ НП у Львівській області І.Р. Летнянки кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29.09.2021 року в справі № 463/10454/21 постанову скасовано; 21 вересня 2021 року Генеральному прокурору України подано скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування та процесуальних керівників в кримінальному провадженні № №0001806 від 25.04.2019 року, яку 12.01.2022 року скеровано до Львівської обласної прокуратури. 01.02.2022 року Львівська обласна прокуратура листом № 09/2/1-920-22 повідомила, що наданий час триває досудове розслідування, вживаються передбачені законом заходи для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення, достатніх для надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень; 28 квітня 2022 року постановою слідчого СВ ДРУГІ ГУ НП у Львівській області 1.Р. Летнянки кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.07.2022 року в справі № 463/4611/22 постанову скасовано; 15 лютого 2023 року ухвалою Личаківського районного суду м. Львова в справі № 463/1010/23 зобов`язано слідчого розглянути клопотання від 06.02.2023 року про допит з прийняттям законного та обґрунтованого процесуального рішення та повідомити про це заявника. Станом на сьогодні відповідь відсутня. 01 березня 2023 року до Головного управління Національної поліції у Львівській області подано скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування, яке 24 березня 2023 року листом № С-400/02/37/10-23 повідомило, що досудове розслідування триває, проводиться запланований обсяг слідчих дій з метою прийняття законного процесуального рішення у встановлений законом строк. Позивач вказує, що надмірна тривалість досудового розслідування та неодноразове безпідставне закриття кримінального провадження завдає їй моральної шкоди, яка полягає у порушені нормальних життєвих зв`язків із сім`єю, родичами, колегами та знайомими, у негативних емоціях та переживаннях, дратівливості, було порушено стан душевної рівноваги, для відновлення якого мені доводитися докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати. Внаслідок неправомірної бездіяльності відповідачів, позивач втратила віру у законність та справедливість органів державної влади, а саме - прокуратури та поліції. Зважаючи на вказані обставини, просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 02 листопада 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.

29.11.2023 року представником відповідача Галицької окружної прокуратури м. Львова скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому з позовом не погоджується, вважає безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Відзив на позовну заяву, вмотивований тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0001463 від 07.12.2015 року судами першої та апеляційної інстанцій констатовано наявність цивільно правових відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Представник відповідача вказує, що у кримінальному провадженні мають місце цивільно- правові відносини та, відповідно в діях осіб, не вбачається складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, водночас позивач у процесі досудового розслідування шляхом самообмови здійснював перешкоджання з`ясуванню істини і цим сприяв подальшому, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, а відтак не має права на відшкодування шкоди. Беручи до уваги вказані обставини представник відповідача просить у позові відмовити.

29.11.2023 року представником відповідача Державної канзачейської служби України скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. В обгрутування відзиву покликається на те, що відповідачем у справах про відшкодування моральної шкоди, з незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної впади влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ним повноважень, є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади,, яким заподіяно шкоду. Держава діє у цивільних відносин рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом Позивачем подано позов до Держави Україна в особі Казначейства, та, однак з будь - яких спільних прав чи обов`язків у Казначейства, як державного органу, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних копай органів, по відношенню до Позивач немає, та таке не порушувало її законних прав чи інтересів. Крім того, представник відповідача вказує,що участь у даній справі Казначейства, як відповідача, є безпідставною, оскільки сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України чи розпорядника бюджетних коштів не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Державної казначейської служби України чи її територіального органу. «У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти Відповідача-1» . Відтак, просить у задоволенні позову, в частині позовних вимог до Державної казначейської служби України, відмовити.

30.11.2023 року представник відповідача Головного управління Національної поліції України у Львівській області скерував на адресу суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву покликається на те, що звернення позивача до суду зі скаргами на дії чи бездіяльність слідчого свідчить про реалізацію його права на оскарження процесуальної діяльності слідчих в порядку ст.303 КПК України і не є доказом неправомірності їх процесуальних рішень. Наразі досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001806 триває. При цьому, позивачем на підтвердження своїх доводів не надано жодних доказів, які б вказували на те, в чому полягає заподіяна йому моральна шкода, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) заподіювача, негативних наслідків не доведено, всі твердження є лише припущеннями.

28.03.2024 року представником позивача подано додаткові пояснення, в яких вказує, що досудове розслідування у справі, яка не є занадто складною проводиться надмірно тривалий час ( 5 років) і є неефективним, про що потерпілою направлялися численні скарги, звернення щодо неправомірного, на думку заявника, закриття кримінального провадження, неналежного розслідування кримінального провадження, порушення її прав та строків досудового розслідування, що підтверджено матеріалами справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник позивача також зазначила, що заподіяна позивачеві моральна шкода полягає в тому, що вона переживає сильні душевні страждання, оскільки кримінальне провадження належним чином не розслідується, її честь і гідність принижені.

Представник відповідача Львівської обласної прокуратури Вовк М.І. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області Кісіль Р.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, однак у поданому відзиві розгляд справи просив проводити без його участі.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових особі органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Оскільки в цій справі йдеться про шкоду, спричинену фізичній особі бездіяльністю посадових осіб, органів, що здійснюють досудове розслідування, та прокуратури, тому, відповідно до положень ч.6 ст.1176 ЦК України, така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи ст.ст.1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03.09.2019 у справі №916/1423/17).

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що 25.04.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за попередньою кваліфікацією ч. 4 ст.190 КК України, відкрито кримінальне провадження №0001806 за ч. 4 ст. 190 КК України.

Позивач у даному кримінальному провадженні є потерпілою.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 22.10.2020 року кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18.11.2020 року у справі за скаргою № 461/9497/20 вказана постанова слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 22.10.2020 року скасована

Відповіддю Прокуратури Львівської області від 24.01.2020 року № 04/2/2-350вих-20 для перевірки доводів, скаргу скеровано до Львівської місцевої прокуратури № 1.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 28.12.2020 року кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09.02.2021 року у справі за скаргою № 461/388/21 вказана постанова слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 28.12.2020 року скасована.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Семенюка І.А. від 04.06.2021 року кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Мішкурова К. від 09.06.2021 року постанову слідчого Львівського РУП ГУ НП у Львівській області від 04.06.1021 року про закриття кримінального провадження № 0001806 скасовано.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 24.06.2021 року кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21.07.2021 року у справі №463/7809/21 скасовано постанову слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 24.06.2021 року про закриття кримінального провадження № 0001806.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 01.09.2021 року кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29.09.2021 року у справі №463/10454/21 скасовано постанову слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 01.09.2021 року про закриття кримінального провадження № 0001806.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 28.04.2022 року кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.07.2022 року у справі №463/4611/22 скасовано постанову слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 28.04.2022 року про закриття кримінального провадження № 0001806.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15.02.2023 року у справі №463/1010/23 скасовано постанову слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 28.04.2022 року про закриття кримінального провадження № 0001806.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15.02.2023 року, вбачається, що слідчим не розглянуто клопотання адвоката Снігур Г.М. в інтересах ОСОБА_2 від 06.02.2023 року про допит особи у кримінальному провадженні № 0001806 .

13.07.2022 року заступником начальника СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 відновлено досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.08.2020 року залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24.11.2020 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 забезпечувальний платіж у розмірі 1 169 470,00 грн. та завдаток у розмірі 1 021 300,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Верховного суду у складі Колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.11.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05.08.2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24.11.2020 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Сихівського районного суд м. Львова від 05.08.2020 року.

З листа Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області №С-400/02/37/10-23 від 24.03.2023 року вбачається, що ВС ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001806 від 25.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, проводиться запланований обсяг слідчих дій, з метою прийняття законного процесуального рішення у встановлений законом строк.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіянням шкоди.

Разом з тим, позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст.23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 25.05.2001 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана, в тому числі, внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Для настання відповідальності перед позивачем обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними. Вина є підставою для відповідальності.

Відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» здійснюється за рахунок державного бюджету.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею) Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №686/13212/19.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.п.1, 3, 7 ч.1 ст.303 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.

За правилом ч.2 ст.307 КПК України, слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого, дізнавача та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема і моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Суд відзначає, що порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, в деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст.1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач повинен був довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України, що позивачем зроблено не було.

Виходячи з матеріалів справи та наданих відомостей позивачем в судовому засіданні, судом встановлено, що незаконність дій органів досудового розслідування та прокуратури, як це передбачено законодавством, не встановлена та не підтверджена жодним доказом у встановленому законом порядку.

Разом з тим, позивачем реалізовано на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування в межах кримінального провадження, в порядку ст.. 303 КПК України.

Із зазначеного позивачем вбачається, що обставини, на які він посилається, мали місце, разом з цим, станом на день розгляду справи, позивачем не надано рішення суду, яке б встановлювало незаконність дій органу досудового розслідування, прокуратури та порушення прав позивача.

В ухвалах, на які посилається позивач, слідчим суддею були встановлені факти неналежного виконання працівниками поліції вимог ст.214 КПК України, проведення слідчим досудового розслідування не в повному обсязі та необґрунтованість винесеного прокурором процесуального рішення, однак протиправність чи незаконність рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування та прокурора у вказаних судових рішеннях не встановлена. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди.

Окрім цього, судом встановлено, що досудове розслідування триває, у ньому проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на повне та об`єктивне дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку, що наведені обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, оскільки посилання позивача на бездіяльність правоохоронних органів не свідчить про завдання йому моральної шкоди, яка може бути відшкодована в порядку визначену законодавством. При цьому, бездіяльність органу досудового розслідування може бути предметом оскарження відповідно до правил ст.303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб, уповноважених на здійснення функцій органу досудового розслідування.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст.1176 ЦК України, оскільки не підтверджує порушення немайнових прав позивача.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачами, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювачів, а також не доведено незаконність рішень, дій, бездіяльності відповідачів та порушення його прав, що спричинило моральну шкоду в розмірі, зазначеному в позові, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Одночасно суд зауважує, що позивачем обрано спосіб захисту шляхом зобов`язання Державної казначейської служби України відшкодувати йому за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду в сумі 2 000 000,00 грн. При цьому, як вбачається зі змісту позову, і як зазначено позивачем в судовому засіданні, до Казначейства позивачем не пред`являється жодних самостійних вимог, воно залучено лише з метою подальшого виконання відповідного рішення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.22, 23, 1166, 1173, 174, 1176 ЦК України, ст.ст .13, 81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 04.04.2024 року.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Відповідачі:

Держави Україна в особі:

Державної Казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ),

Головного управління Національної поліції у Львівській області (79005, м. Львів, площа Генерала Григоренка, 3, ),

Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17-19, ).

Суддя Х.М.Мисько