ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1842/24
Провадження № 2/362/1573/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Глевахівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Шумило Н.М. звернулася до суду з позовом до Глевахівської селищної ради, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок загальною площею 106,7 кв. м, житловою площею 76,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач багато років перебувала в дружніх стосунках з ОСОБА_2 та його родиною. ОСОБА_2 постійно проживав на території росії, де проходив строкову військову службу в лавах радянської армії на території росії, де одружився, створив сім?ю та залишився на постійне проживання.

У зв?язку з тим, що ОСОБА_2 постійно проживав на території росії та дуже рідко приїздив в Україну, він попросив позивача, щоб вона доглядала його батька ОСОБА_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

На прохання ОСОБА_2 позивач регулярно їздила до його батька, привозила продукти харчування, інші речі, разом зі своїм чоловіком доглядала город, сад, надавали іншу допомогу по господарсту. Між позивачем та ОСОБА_2 склалися теплі, майже родинні стосунки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, його син ОСОБА_2 прийняв спадщину за заповітом після смерті батька, зокрема, успадкував будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2003 року, однак не став займатися вказаним майном.

В свою чергу, позивач після смерті ОСОБА_3 продовжувала дбати про будинок та доглядати його, обробляти город.

У 2013 року коли ОСОБА_2 останній раз приїздив в Україну, він запропонував позивачу переїхати до спірного будинку на постійній основі та віддав їй оригінали всіх правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, оскільки він не мав наміру проживати в цьому будинку, та пообіцяв переоформити даний будинок на позивача за символічну плату, на що позивач погодилася.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 несподівано помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

На той час, позивач вже більше року проживала в спірному будинку. Після смерті ОСОБА_2 , позивач спілкувалася з дружиною ОСОБА_2 , яка відповідала, що знайде час та приїде в Україну і переоформить спірний будинок, проте за всі роки так і не приїхала та не вирішила питання щодо переоформлення спірного будинку, в подальшому на дзвінки позивача не відповідала.

Починаючи з січня 2014 року і по теперішній час, позивач на постійній відкрито та безперервно володіє та користується вказаним будинком, сплачує комунальні послуги, провела ремонт.

Дружина ОСОБА_2 , яка є громадянкою росії, та з якою позивач втратила зв?язок ще два роки тому, також не приїде та не оформить на себе спадщину після смерті чоловіка.

Єдиним способом захисту свого права позивач вбачає визнання права власності на спірний будинок за набувальною давністю.

Посилаючись на наведені обставини, позивач вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у неї виникло право власності на вказаний об?єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.35).

Позивач та її представник адвокат Шумило Н.М. у судове засідання не з?явилася, представник подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без їхньої участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, позов підтримує (а.с.50).

Представник відповідача Глевахівської селищної ради адвокат Боженко Ф.Ф. в судове засідання не з?явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності відповідача, також зазначив, що позовні вимоги Глевахівська селищна рада визнає повністю та просить позов задовольнити (а.с.46-48).

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв?язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з?ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, в межах заявлених позовних вимог, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2003 року, виданих державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Бобковим О.В. та зареєстрованих в реєстрі за №2-237 та за № 2-233, ОСОБА_2 успадкував після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , житловий будинок, житловою площею 76,7 кв. м, загальною площею 106,7 кв. м з господарськими та побутовими надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,509 га, розташовану на території с. Зелений Бір Крушинської сільської Ради народних депутатів Васильківського р-ну, Київської обл. для будівництва, обслуговування жилого будинку - 0,250 га, ведення особистого підсобного господарства 0,259 га (а.с.9-10).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.03.2024 року №368091562 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,7 кв. м, житловою площею 76,7 кв. м належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.26).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.23).

Відповідно до копії довідки від 29 лютого 2024 року №105-13/03, виданої Глевахівською селищною радою Фастівського району Київської області, ОСОБА_1 не зареєстрована, але постійно та безперервно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2014 року (а.с.25).

Згідно з копією Акту обстеження житлово-побутових умов від 29 лютого 2024 року (далі -Акт), складного депутатом Глевахівської селищної ради Сірик І.М., засвідченого старостою Крунинського старостинського округу, підписаного головою Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області, при обстеженні житлово-побутових умов проживання встановлено, що ОСОБА_1 не зареєстрована, але постійно та безперервно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2014 року по теперішній час (а.с.24).

Зі змісту вказаного Акту також вбачається, що наведені в ньому обставини підтверджують сусіди: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З наданих позивачем копій квитанцій за період з січня 2014 року по квітень 2021 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалась сплата за комунальні послуги: за електроенергію, газ та доставку газу за вказаний період (а.с.11-22).

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п?яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об?єкт; законність об?єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов?язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року (надалі - Постанова), відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п?яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов?язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред?явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК).

Можливість пред?явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв?язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Так, звертаючись до суду позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позивач зазначила, що з 2014 року користується житловим будинком, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 , та вважає, що внаслідок відкритого, безперервного володіння зазначеним будинком, має право на нього в силу положень статті 344 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Беручи до уваги, що позивач добросовісно заволоділа будинком, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 , та продовжує більше десяти років відкрито, безперервно та добросовісно користуватися ним, а в позасудовому порядку відсутні підстави для оформлення права власності на цей житловий будинок, спадкоємців, які б претендували на зазначене майно судом не встановлено, відтак ці обставини, на переконання суду, є достатніми підставами для набуття позивачем права власності на зазначений будинок за набувальною давністю.

Отже, з огляду на наведені норми матеріального права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно та об?єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв?язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 15, 16, 344 ЦК України, статтями 12, 13, 76-79, 81, 82, 44, 247, 258, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Глевахівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок загальною площею 106,7 кв. м, житловою площею 76,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлено 24.06.2024 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко