Справа № 466/1037/24
Провадження № 2/466/1085/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі:

головуючої судді Білінської Г.Б.

при секретарі Філевич У.І.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, стягнення неустойки, стягнення додаткових витрат на дитину, стягнення аліментів та розірвання договору,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просить :

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . згідно Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини від 23 вересня 2019 року,посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Довганюк А.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 12310, у розмірі 104017,21 грн.

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів у розмірі 99693,33 грн.

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 180289,95 грн.

-розірвати Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини від 23 вересня 2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Довганюк А.К. та зареєстрований в реєстрі за № 12310.

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_5 у розмірі 6750 грн., що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно з часу пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 7975 грн. щомісячно з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 наперед додаткові витрати на дитину у розмірі 38500 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 595.

Від шлюбу в подружжя народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 06 квітня 2017 року, актовий запис № 780. Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 01.11.2019 року у цивільній справі № 727/10312/19 шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, їх малолітній син, проживає разом з позивачкою у АДРЕСА_1 . Відповідач залишився проживати в Чернівецькій області.

23 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Довганюк А.К. та зареєстрований в реєстрі за № 12310.Відповідно до п.3.1 Договору батько зобов`язується щомісячно з дня укладення договору і до досягнення дитиною повноліття, виплачувати на його утримання аліменти у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Згідно п.3.2. Договору аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 30 (тридцятого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім`я матері рахунок, реквізити якого мати повідомила батьку до підписання цього договору.

Незважаючи на укладений між сторонами договір, відповідач жодного разу за весь час його дії не сплатив на рахунок матері аліментів на утримання сина,у результаті чого склалась заборгованість з 23.09.2019 року по 23.01.2024 року у сумі 104017,21 грн. .Вказану суму просить стягнути з відповідача.

Виходячи із формули обрахування пені : заборгованість за місяць, помножена на кількість днів заборгованості, помножена на 1 %, позивачка просить стягнути із відповідача загальний розмір пені за період з 01.10.2019 року (першого дня місяця, наступного за місяцем внесення першого періодичного платежу) по 23.01.2024 року (день звернення до суду із позовом) в розмірі 99693,33 грн.

Пунктом 3.3. Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини від 23 вересня 2019 року на батька покладено обов`язок брати спільну з матір`ю участь у додаткових витратах на дитину, що пов`язані із хворобою дитини (витрати на ліки, реабілітацію, санаторне лікування), розвитком здібностей дитини (спортивні гуртки, додаткові заняття) тощо.

Так, позивачка просить стягнути з відповідача понесені витрати на відвідування приватного дитячого садочку, оскільки малолітній син позивача та відповідача, ОСОБА_5 , з 2019 року хворіє на важку форму цукрового діабету 1 типу.

Враховуючи наведені обставини, що викликані важким захворюванням дитини, позивач була змушена влаштувати дитину у приватний дитячий садочок, де дитина перебуває під особливим контролем та спостереженням.01 серпня 2020 року позивачем було укладено Договір № 1 про денний догляд за дитиною з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , відповідно до п.6.1.1. якого Виконавець (ФОП ОСОБА_6 ) зобов`язується забезпечити Дитині повноцінне триразове дієтичне та безглютенове харчування. Окрім того, згідно п.6.5.1. договору на Виконавця покладено обов`язок за потребою забезпечити введення Дитині ін`єкцій інсуліну.

У зв`язку із наведеним, позивач, за період з серпня 2020 року по січень 2024 року, понесла додаткові витрати, що пов`язані із відвідуванням дитиною приватного дитячого садочку у загальному розмірі - 334000 грн. 00 коп. (триста тридцять чотири тисячі грн. 00 коп.), що підтверджується Довідкою ФОП ОСОБА_6 від 15.01.2024 року. Половину вказаної суми просить стягнути з відповідача .

Окрім того, позивачка просить стягнути додаткові витрати на дитину, що пов`язані із хворобою дитини (витрати на ліки, реабілітацію, санаторне лікування), а саме :

- витрати на медичні обстеження в Медичній лабораторії «Ескулаб» у розмірі 1710 грн. , що підтверджується фіскальним чеком від 02.11.2023 року та бланком замовлення № 8158138 від 02.11.2023 року.

- витрати на стоматологічні послуги (професійний огляд та гігієна ротової порожнини) у клініці «Перфект дент» у розмірі 1700 грн. , що підтверджується фіскальним чеком від 16.12.2023 року.

- витрати на медичні препарати у розмірі 525 грн. , що підтверджується фіскальним чеком № 138468 від 01.11.2023 року.

- витрати на медичні обстеження та консультацію лікаря у поліклініці «Веселка» у розмірі 1874,90 грн. , що підтверджується чеком № від 19.01,2024року.

У підсумку загальна вартість понесених позивачем додаткових витрат на лікування та обстеження дитини у період з листопада 2023 року по січень 2024 року становить - 5809,90 грн. .

Просить стягнути з відповідача половину понесених позивачем витрат, а саме - 2904 грн. 95 коп.

Відповідно до пункту 3.3. Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини від 23 вересня 2019 року на батька також покладено обов`язок вбрати спільну з матір`ю участь у додаткових витратах на дитину, що пов`язані із розвитком здібностей дитини (спортивні гуртки, додаткові заняття) тощо.

Дитина відвідує заняття у Приватному закладі Позашкільної освіти „Кріейтів Кідс Спейс». За період листопад 2023 року - січень 2024 року позивачем відповідно до умов Договору № 3 від 11.11.2023 року було сплачено суму у розмірі 4200 грн. ,половину із ціє суми просить стягнути з відповідача.

Згідно пункту 3.4. Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини від 23 вересня 2019 року сторони визначили, що у зв`язку із хворобою дитини та тимчасовою неможливістю матері працевлаштуватись батько зобов`язується до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку (та в подальшому за вільним волевиявленням батька) брати участь у додаткових витратах на дитину, які пов`язані із купівлею сезонного одягу, взуття необхідних речей домашнього вжитку.

Позивач понесла витрати на придбання дитині сезонного одягу та взуття за період листопад-грудень 2023 року у сумі 16570 грн. , що підтверджується фіскальними чеками, половину вартості придбаного одягу в сумі 8285 грн. просить стягнути з відповідача.

В обгрунтування вимоги щодо розірвання Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини позивачка зазначає наступне.

23 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини (надалі за текстом - Договір). Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Довганюк А.К. та зареєстрований в реєстрі за № 12310.

Зазначений договір існує формально, оскільки від моменту його укладення не виконується відповідачем. Відповідач жодного разу не сплатив аліментів на утримання дитини та додаткових витрат.

Окрім того, відповідач жодним чином не цікавиться життям дитини та не приймає участі у вихованні сина. Відповідач проживає в іншому місті та припинив підтримувати будь-які контакти

з позивачем та дитиною з 2019 року. На думку позивачки , укладений з відповідачем договір фактично не виконує мету, з якою він укладався, а тому вона вважає, що такий слід розірвати.

Оскільки позивач у даній позовній заяві ставить вимогу про розірвання Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, укладений 23 вересня 2019 року, аліменти на утримання дитини просить стягнути за рішенням суду із врахуванням специфіки харчування, витрат на одяг , витрат на комунальні послуги , витрат на засоби гігієни , а всього в розмірі 6 750 грн. щомісячно . А також просить стягувати з відповідача щомісячно додатикові витрати на дитину до її повноліття, пов`язані із її станом здоров`я, в сумі 7975 грн. Таку суму вважає підйомною для відповідача, який працює лікарем у стоматологічній поліклініці у м. Чернівці, володіє автомобілем Mitsubishi Galant 2010 року випуску, проживає із батьками у приватному будинку. У відповідача немає інших дітей та осіб, які перебувають на його утриманні.

Позивач також просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, які будуть понесені у майбутньому, що включають : витрати на придбання лікарств , витрати за відвідування приватного дитячого садочку, що викликані особливими обставинами, у розмірі 35 000 грн. , додаткові витрати, які пов`язані із розвитком здібностей дитини відвідуванням занять у Приватному закладі Позашкільної освіти „Кріейтів Кідс Спейс», а всього просить наперед стягнути з відповідача половину суми додаткових витрат в розмірі 38500 грн.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні змісту позову.

Представник відповідача та відповідач позов заперечили, посилаючись на мотиви, викладені у відзиві на позщов. Зокрема, відповідач зазначив, що Договором між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, який був укладений між позивачкою та відповідачем , передбачені всі аспекти участі батьків у вихованні та утриманні дитини. Відповідач повністю виконує всі вимоги договору . Та обставина , що кошти на утримання дитини та додаткові витрати він , не будучи офіційно працевлаштованим, перераховував із рахунку, формально відкритрого на свою матір, не значить, що він ухилявся від утримання дитини. У зв`язку із воєнним станом він обмежений у пересуванні між областями, а тому рідко бачиться і спілкується з дитиною, однак не мав наміру ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи сторні та їх представників, пояснення свідка, дослідивши надані сторонами письмові докази , суд прийшов до наступного.

Судом встановлено , що 28 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 595.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 06 квітня 2017 року, актовий запис № 780.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 01.11.2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, їх малолітній син, проживає разом з позивачкою у АДРЕСА_1 .

23 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Довганюк А.К. та зареєстрований в реєстрі за № 12310.

Відповідно до п.3.1 Договору батько зобов`язувався щомісячно з дня укладення договору і до досягнення дитиною повноліття, виплачувати на його утримання аліменти у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стаття 141 СК України встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

У постанові Верховного Суду України від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 зроблено висновок, про те, що згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Як ствердив у судовому засіданні відповідач, він виконував свій обов`язок по виплаті аліментів та додаткових витрат на дитину в повному обсязі. Для здійснення оплати аліментів ним використовувалась банківська карта матері ОСОБА_7 , яка необхідна була виключно для авторизації при здійсненні операції у платіжному терміналі, що відображається у наданих ним до справи квитанціях.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні ствердила, що син відповідач у справі систематично сплачував аліменти на утримання сина та всі додаткові витрати через її картку. У неї особисто таких коштів для виплат на внука не було це кошти сина.

Відповідно до наданих відповідачем квитанцій про виплати аліментів та додаткових витрат на дитину позивачці виплачено :

2019 р - 1000грн.;

2020 р - 64 988грн;

2021 р - 74 884грн;

2022 р - 66 384грн;

2023 р - 78 864грн;

з початку 2024 р до подачі заяви в суд - 2000грн.

Загалом, відповідачем сплачено сплачено аліментів та додаткових витрат на утримання дитини в період з 2019р.-2024р 297 624грн., що в середньому складає 5500-6500грн/місяць.

Надані відповідачем письмові докази не спростовувались позивачкою у судовому засіданні .

Позивачка просить стягнути з відповідача існуючу на її думку заборгованість по аліментах в сумі 104 017,21 грн. та заборгованість по додаткових витратах в сумі 180289,95 грн. ,тобто суму 284 307 , 16 грн. Суд не ставить під сумнів заявлені позивачкою суми аліментів та додаткових витрат, які згідно укладеного Договору, мав понести відповідач. Однак, сума, виплачена відповідачем ,яка підтверджена наданими квитанціями перевищує суму, яку просить стягнути позивачка.

Суд не приймає до уваги покликання позивачки на те, що така сума не сплачувалась особисто відповідачем, а перераховувалась його матір`ю , і таку слід розцінювати як матеріальну допомогу бабусі внукові, оскільки таке заперечила сама ОСОБА_7 .

Відтак, суд вважає, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачкою по сплаті аліментів та додаткових витрат у сумах, які були передбачені Договором між сторонами, а тому у цій частині позов не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки судом встановлено, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів в розмірах, які були передбачені укладеним ними Договором , не підлягає до задоволення і вимога про стягнення пені .

Щодо вимоги позивачки про стягнення із відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі, суд вважає, що така підлягає до задоволення ,виходячи з наступного.

Договором між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, укладеним 23 вересня 2019 року та посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Довганюк А.К. та зареєстрований в реєстрі за № 12310,було передбачено сплату відповідачем аліментів в користь позивачки на утримання длитини в розмірі 2000 грн щомісячно.

Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем їх син ОСОБА_5 , проживає разом із позивачкою у АДРЕСА_1 . Батько дитини - відповідач, залишився проживати в Чернівецькій області.

Позивачка покликається на те, що сума в 2000 грн., передбачена Договором , є недостатньою, щоб покрити всі витрати , які вона несе по утриманню сина, враховуючи його стан здоров`я, необхідність у спеціальному харчуванні, у дошкільній освіті у спеціальних умовах тощо.

Враховуючи надані суду докази, суд вважає таку вимогу позивачки вмотивованою та доведеною.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання

дитини (забезпечення умов життя) покладаються на обох батьків.

Відповідно до положень ст.ст, 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно ч. З ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інши^ законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на прав власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Заявлена позивачкою сума аліментів в розмірі 6750 грн. щомісячно, на переконання суду, є необхідною та достатньою для забезпечення потреб дитини, і цілком реальною для матеріальних можливостей відповідача, який до звернення позивачки до суду сплачував суму на утримання дитини не меншу, ніж заявлена у позові.

Стосовно вимоги позивачки про розірвання Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини ,посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Довганюк А.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 12310, суд вважає, що така підлягає до задоволення частково.

Позивачка посилається на те, що такий Договір існує формально, оскільки від моменту його укладення не виконується відповідачем. Відповідач систематично ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків не сплачував аліменти, не цікавиться життям дитини та не приймає участі у вихованні сина, проживає в іншому місті та припинив підтримувати будь-які контакти з позивачем та дитиною з 2019 року, не проводив з дитиною спільне дозвілля, не організовував участь дитини у спортивних гуртках з метою всебічного розвитку дитини, тощо .

Відповідно до ст. 5.2. Договору за згодою сторін в період дії Договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового Договору, що підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. В тій же формі Договір може бути розірвано. Одностороння відмові від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується у судовому порядку.

Згідно положень статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19 навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання.

Верховний суд вказав на те, що згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту застосовується у відповідь на порушення боржником договору застосовується з ініціативи кредитора спрямований на захист прав кредитора та позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок - він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.

Відповідачкою не надано суду жодних доказів істотного порушення умов договору з боку відповідача . Як встановлено судом, останній систематично сплачував аліменти на утримання дитини у розмірі, передбаченому Договором ,а також додаткові витрати на дитину.

Підстав для розірвання Договору з підстав його невиконання відповідачем, суд не вбачає.

Однак, оскільки судом визначена сума аліментів , яку відповідач повинен сплачувати щомісяця в користь позивачки на утримання дитини в твердій сумі, суд вважає за можливе розірвати Договір лише в частині п.3.1 / визначення суми аліментів/ .

Стосовно вимог про стягнення додаткових витрат на дитину щомісячно до досягнення нею повноліття в розмірі 7975 грн. та витра, що будуть понесені позивачем у майбутньому, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами; розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Позивачка покликається на додаткові витрати, які можуть бути пов`язані із станом здоров`я дитини , і надає розрахунки її витрат на дитину до звернення із заявою до суду.

04.09.2023 року на ім`я дитини, Шевченківським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради було видано Посвідчення серії НОМЕР_1 про надання ОСОБА_5 статусу «інвалід дитинства».

Згідно консультаційного висновку дитячого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз цукровий діабет 1 тип, важка форма, оптимальний глікемічний контроль. Рекомендовано спеціальне харчування , планове спостереження.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю» Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю розробляється на основі індивідуального реабілітаційного плану відповідно до Державної типової програми реабілітації осіб з інвалідністю медико-соціальною експертною комісією, для дітей з інвалідністю - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я з обов`язковим залученням особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю або її законного представника та має бути погоджена особою з інвалідністю, дитиною з інвалідністю або її законним представником. Визначення конкретних обсягів, методів і термінів проведення реабілітаційних заходів, які повинні бути здійснені стосовно особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, кошторис витрат за рахунок бюджетних коштів чи загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також контроль за виконанням індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю в межах своїх повноважень здійснюють медико-соціальні експертні комісії (лікарсько-консультативні комісії закладів охорони здоров`я - стосовно дітей з інвалідністю), місцеві державні адміністрації, служба зайнятості, реабілітаційні установи, розпорядники відповідних коштів.

Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними закладами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Згідно зі ст. 27 цього ж Закону, грошові компенсації особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю при реалізації індивідуальних програм реабілітації осіб з інвалідністю виплачуються у випадках, коли передбачений індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю і Державною типовою програмою реабілітації осіб з інвалідністю засіб або послуга реабілітації, які повинні бути надані особі з інвалідністю, дитині з інвалідністю безоплатно, не можуть бути надані чи якщо особа з інвалідністю (законний представник дитини з інвалідністю) придбала відповідний засіб або оплатила послугу за власний рахунок.

Позивачкою Індивідуальна програма реабілітації дитини-інваліда не подавалась суду.

Також позивачкою не надано доказів розміру соціальних виплат на дитину у зв`язку із її хворобою, на який період такі встановлоені, існування застосованих чи можливість подальшого застосування для дитини державних програм з врахуванням існуючої у дитини хвороби , які суттєво можуть вплинути на реальні витрати батьків у майбутньому.

Позивачка просить стягнути наперед додаткові витрати, пов`язані із оплатою догляду за дитиною у приватному дитячому садочку та у Приватному закладі позашкільної освіти „Кріейтів Кідс Спейс», хоча перебування дитини у цих закладах може бути коректовано і суми оплати за перебування дитини у тих чи інших вказаних закладах можуть з часом коректуватись.

Суд вважає, що такі вимоги позивачки є недоведеними та не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 180, 181 СК України, суд ,

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 6750 /шість тисяч сімсот п`ятдесят/ грн. щомісячно до повноліття дитини.

Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та утримання дитини, укладений 23 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в частині п. 3.1. вважати розірваним з моменту набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1211/ одну тисячу двісті одинадцять/ грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення склалено 20.06.2024р.

Суддя Г. Б. Білінська