Справа № 489/2201/24
Номер провадження 2/489/1228/24
УХВАЛА

Іменем України

02 квітня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Кокорєв В. В., розглянувши матеріали позовної заяви за вх. № 6976/24-Вх

за позовом про припинення обтяження рухомого майна (застави рухомого майна),

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінанс Проперті Групп",

встановив

Позивачем подано до суду позовну заяву про припинення обтяження рухомого майна (застави рухомого майна).

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, в порядку, встановленому ЦПК України, в т. ч. шляхом пред`явлення позовної заяви, форма і зміст якої повинні відповідати вимогам ст. ст. 27, 175, 177 ЦПК України.

За загальними правилами підсудності, визначеними ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності. Правила виключної підсудності забороняють застосування при пред`явленні позову норм інших видів територіальної підсудності.

Згідно роз`яснень, що викладені в п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд у України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються до юридичної особи - за її місцезнаходженням, яке визначається за положеннямистатті 93 ЦК України.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Як слідує зі змісту позовної заяви предметом позову фактично є зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна.

Отже дане обтяження, яке просить зняти позивач в позовній заяві, є приватним забезпечувальним обтяженням, яке встановлено для забезпечення виконання зобов`язання боржника перед обтяжувачем на підставі договору застави рухомого майна.

В той же час правила ч. 2 ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності стосуються виключно позовів про зняття арешту з майна.

З врахуванням викладеного та системного аналізу вищевказаних норм матеріального та процесуального права слід дійти висновку, що правила виключної підсудності, передбачені ч. 2 ст. 30 ЦПК України, стосується лише позовів про скасування публічного обтяження рухомого майна у вигляді арешту та не можуть бути застосовані при вирішенні спору про скасування чи зняття приватного забезпечувального обтяження, яке встановлено для забезпечення виконання зобов`язання боржника перед обтяжувачем на підставі договору застави.

В даному випадку, вказавши в нормах ЦПК України, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна, законодавець чітко визначив, що застосування виключної підсудності може мати місце лише до публічного обтяження майна у вигляді арешту, а не до будь-якого обтяження, в тому числі приватного забезпечувального чи приватного договірного обтяження рухомого майна. В іншому випадку в даній нормі закону мало б зазначатись, що правила виключної підсудності стосується будь-якого виду обтяжень.

Відповідно до норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" приватне забезпечувальне обтяження на підставі договору застави та публічне забезпечення - накладення арешту є окремими видами обтяження рухомого майна, передбаченого Законом, мають окремий правовий режим застосування (підстави виникнення, особа обтяжувача, вимоги, які забезпечують обтяження, права обтяжувача, порядок звернення стягнення на предмет обтяження тощо), виникають з різних правових підстав.

Оскільки суд не знайшов підстав для застосування в даному випадку положень ч.2 ст.30 ЦПК України, то керуючись ст.27 ЦПК України, позов необхідно пред`являти за місцезнаходженням юридичної особи.

Так як відповідачем у справі є ТОВ «Фінанс Проперті Групп» і його зареєстрованим місцем знаходження є адреса: АДРЕСА_1 , то відсутні правові підстави для розгляду справи в Ленінському районному суді м. Миколаєва.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене справу необхідно передати для розгляду до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суддя

ухвалив

Позовну заяву про припинення обтяження рухомого майна (застави рухомого майна), позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінанс Проперті Групп", направити для розгляду до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. В. Кокорєв