Справа № 215/5611/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого, судді - Демиденко Ю.Ю.

при секретарі - Бугрим К.О.

за участю представника

відповідача адвоката Доманського В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №1 Тернівського районного суду міста Кривого Рогу в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про скасування запису про право власності та припинення права власності, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна,-

ВСТАНОВИВ:

08.10.2020 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 21.04.2006 між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено Кредитний договір №16/46/06-ВНсклн, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит на суму 15048 доларів США. В цілях забезпечення виконання зобов`язання між сторонами було укладено Іпотечний договір №16-46-301/06-ВНсклн від 21.04.2006 про передачу ВАТ «Кредитпромбанк» в заставу належного позивачу нежилого приміщення АДРЕСА_1 . Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2010 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором №16/46/06-ВНсклн від 21.04.2006 в сумі 13783,21 доларів США, що еквівалентно 110249,13 грн. 04.10.2020 позивач дізналась, що 22.05.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності №366655992 на підставі рішення приватного нотаріуса Кейтельгіссер О.М., як реєстратора прав на нерухоме майно, в порядку задоволення вимог кредитора за іпотечним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Позивач вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку здійснене незаконно, оскільки після ухвалення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська рішеннявід 25.11.2010 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №16/46/06-ВНсклн від 21.04.2006, банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом, крім того позивачу не було надано доказів набуття відповідачем ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» права вимоги за кредитним договором №16/46/06-ВНсклн від 21.04.2006. Також, позивач вважає дії приватного нотаріуса Кейтельгіссер О.М. неправомірними, оскільки приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», дана дія провадилась без вчинення одночасної нотаріальної дії.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати запис про право власності №366655992від 22.05.2020 внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення приватного нотаріуса Кейтельгіссер О.М., як реєстратора прав на нерухоме майно, від 28.05.2020, індексний номер 52423614 про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на нежиле приміщення АДРЕСА_1 та припинити право власності ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на цей об`єкт нерухомого майна.

23.12.2020 представником відповідача ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» надано відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає та вказує, що 16.01.2020, відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів UA-EA-2019-11-21-000024-a від 17.12.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» був укладений Договір №2130/К про відступлення прав вимоги, згідно якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором №16/46/06-ВНсклн від 21.04.2006. Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів в підтвердження виконання нею зобов`язань за кредитним договором №16/46/06-ВНсклн від 21.04.2006. Крім того, реєстрація права власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» здійснена на підставі добровільного укладеного позивачем Іпотечного договору №16-46-301/06-ВНсклн від 21.04.2006 в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» з наданням нотаріусу повного пакету необхідних для цього документів. Також, на нотаріуса, як на спеціального суб`єкта, законом покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (Том №1, а.с.101-105).

12.01.2021 представником позивача надана відповідь на відзив в якій вказує, що вимога відповідача №0317/114 від 17.03.2020 в сім разів перевищує розмір дійсної суми заборгованості, що була стягнута з позивача рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2010, а тому надання нотаріусу довідки з завищеною сумою заборгованості є недобросовісною поведінкою відповідача та зловживанням своїм правом. Крім того, ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2015 замінено сторону стягувача з ВАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні №45811688 від 11.12.2014 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2010. Позивач протягом здійснення виконавчого провадження №45811688 від 11.12.2014 намагалась здійснити сплату заборгованості, але через відсутність інформації про банківський рахунок нового стягувача державний виконавець не мав можливості перерахувати цю сплату стягувачу. Також, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось за очевидно заниженою оцінкою вартості майна, яку позивач не отримувала, а тому не мала можливості її оскаржити ( Том №1, а.с.143-147).

19.01.2021 представником відповідача надані заперечення на відповідь на відзив в яких зазначає, що для здійснення державної реєстрації права власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» нотаріусу були надані всі необхідні для цього документи, перелік яких визначений Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015. Крім того, право вибору конкретного способу задоволення вимоги кредитора покладається на кредитора (Том №1, а.с.169-171).

В судових засіданнях представниками позивача та відповідача надавались аналогічні пояснення, що були викладені в позовній заяві, відзиві на позовну заяву, відповіді на відзив та запереченнях на відповідь на відзив.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.04.2006 між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено Кредитний договір №16/46/06-ВНсклн, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит на суму 15048 доларів США (Том №1, а.с.6-12).

З метою забезпечення ОСОБА_1 виконання зобов`язання за Кредитним договором №16/46/06-ВНсклн від 21.04.2006, між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено Іпотечний договір №16-46-301/06-ВНсклн від 21.04.2006 про передачу ВАТ «Кредитпромбанк» в заставу належного ОСОБА_1 нежилого приміщення АДРЕСА_1 (Том №1, а.с.13-18).

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 Іпотечного договору №16-46-301/06-ВНсклн від 21.04.2006, у забезпечення зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодавець надає Іпотекодержателю в іпотеку майно - нежиле приміщення АДРЕСА_1 . У разі порушення Іпотекодавцем зобов`язань, передбачених Кредитним договором, або порушення Іпотекодавцем умов цього Договору, Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на майно з метою задоволення вимог, що підлягають задоволенню у відповідності до положень розділу 4 цього Договор, на умовах передбачених цим Договором.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2010 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором №16/46/06-ВНсклн від 21.04.2006 в сумі 13783,21 доларів США, що еквівалентно 110249,13 грн. (Том №1, а.с.19, 20).

Таким чином, даним рішенням суду встановлений факт порушень позивачем ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором №16/46/06-ВНсклн від 21.04.2006.

Згідно Договору №2130/К про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» набуло право вимоги за Кредитним договором №16/46/06-ВНсклн від 21.04.2006 (Том №1, а.с.106-115).

22.05.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кейтельгіссер О.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності №366655992, в порядку задоволення вимог кредитора ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» за іпотечним договором шляхом звернення стягнення в позасудовому порядку на предмет іпотеки - нежиле приміщення АДРЕСА_1 (Том №1, а.с.21-22).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.

У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19 лютого 2009 рокуу справі «Марченко М.В. проти України», заява N 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.

Спірні правовідносини виникли з приводу того, що у зв`язку з неналежним виконанням позивачем укладеного з банком кредитного договору утворилася заборгованість. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором банк звернув стягнення на предмет іпотеки, право власності на яке за банком зареєстроване приватним нотаріусом, як державним реєстратором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

При цьому у статті 575 ЦК України наведено окремі види застав та вказано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Отже, іпотека є особливим видом застави, за яким виконання зобов`язань забезпечується виключно нерухомим майном. Іпотека регулюється не лише загальним законодавством - ЦК України, Законом України «Про заставу», а й спеціальним - Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У частині першій статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У частинах першій, третій статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з положеннями частин першої - третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до п.п.4.1-4.3 Іпотечного договору №16-46-301/06-ВНсклн від 21.04.2006, за рахунок майна Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв`язку із простроченням виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором, витратами, пов`язаними із зверненням стягнення на майно, витратами, пов`язаними з утриманням та збереження майна, витратами на страхування майна, та іншими витратами, обумовленими виконанням умов цього Договору. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення Іпотекодавцем умов Кредитного договору або умов цього Договору. Звернення стягнення на майно здійснюється Іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, згідно з яким Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати майно, або прийняти його у власність в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». Положення цього пункту є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Зазначені вище пункти іпотечного договору містять відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням.

На підставі Іпотечного договору №16-46-301/06-ВНсклн від 21.04.2006, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, 22.05.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кейтельгіссер О.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №366655992 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки) за ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП».

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у частині другій статті 18 якого зазначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень /далі Порядку/.

У пунктах 6, 7 Порядку передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Відповідно до пункту 12 Порядку, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Згідно з пунктами 18, 23 Порядку, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

У частині першій статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелічено підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (частина друга статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Також у статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено перелік обставин, за яких відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не застосовується.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (провадження N 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (провадження N 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц (провадження N 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі N 48/340 (провадження N 12-14звг19) та багатьох інших.

При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №199/8324/19).

Натомість вимоги про скасування записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц).

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 , у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц.

Такий позов ОСОБА_1 не був заявлений, а одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, що передбачено у пункті 5 частини третьої статті 2 та статті 13 ЦПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності підлягає державній реєстрації.

Задоволення позовної вимоги про скасування запису державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно.

Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі N 466/8649/16-ц (провадження N 14-93цс20)).

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (провадження N 14-2цс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача права володіння майном; відсутність або наявність в особи права володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Підстави припинення іпотеки передбачені у статті 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач вимог про визнання іпотеки припиненою не заявляє, не спростовує невиконання нею умов кредитного договору та наявності кредитної заборгованості. Відповідно до умов укладеного нею іпотечного договору, який ним не оспорено ні в цілому, ні в частині, передбачено, зокрема, можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтю 37 Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_1 у своєму позові заявляє, що її права порушено державною реєстрацією права власності на нерухоме майно за відповідачем ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та внесенням запису за останнім про державну реєстрацію права власності, не заперечуючи права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання, що спричинило наявність заборгованості.

Проте заявлена позивачем вимога про скасування запису про державну реєстрацію права власності не впливає і не може вплинути на права позивача щодо права на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, за встановлених у цій справі обставин.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Даний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.10, 12, 43, 49, 141, 259 ч.6, 263-265, 268, 273, 274 ч.4, 279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про скасування запису про право власності та припинення права власності відмовити.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішенняапеляційну скаргу безпосередньо в Дніпровський апеляційний суд.

Повне рішення складено 10.06.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ,місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП», місце знаходження: 49089 м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2/205, .

Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, місце знаходження: 49010 м. Дніпро, пр. Гагаріна, 63/3, РНОКПП невідомий.

СУДДЯ: