РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/7279/24

Провадження № 22-ц/4815/706/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Мороз А.В.,

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Рівненській області, про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_1 протягом шести місяців перебувати в місці її проживання (перебування) за адресою АДРЕСА_1 ; вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; наближатися на відстань 300 метрів до її місця проживання (перебування), роботи - Аграрний коледж за адресою АДРЕСА_2 ; особисто і через третіх осіб розшукувати її, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В обгрунтування заяви покликається на те, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_1 , мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою АДРЕСА_1 . ЇЇ чоловік чинить відносно неї домашнє насильство, яке проявляється як психологічний тиск, скандали, фізичне насильство, постійні погрози, маніпуляції їх спільним сином. З даного приводу були звернення в поліцію та за місцем вчинення правопорушення також прибував спецпідрозділ поліції «Поліна». На даний час дії ОСОБА_1 стали не керовані, він переслідує її, погрожує та застосовує відносно неї фізичне насильство, в зв`язку з чим вона перебуває у постійному стресі, що негативно позначається на її здоров`ї та психологічному стані. До переслідувань активно залучає їх неповнолітнього сина. Останнім часом почав викликати поліцію з приводу того, що мама (вона) не проживає разом з сім`єю. До таких дзвінків у поліцію залучає неповнолітнього сина. Через спільну дитину намагається з нею виходити на контакт. Крім того, надсилає їй СМС з погрозою смерті та телефонує у нічну пору. ОСОБА_1 уже притягався до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2024 року її чоловіка визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Однак він жодних висновків для себе не зробив, не виправився та уже 05 березня 2024 року знову вчинив відносно неї домашнє насильство. Саме тому 05 березня 2024 року було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Однак вимоги такого термінового заборонного припису ним порушуються, оскільки він постійно їй телефонує та продовжує здійснювати психологічний тиск та погрожує. Не зважаючи на заборону, вказану у терміновому заборонному приписі від 05 березня 2024 року, перебувати за адресою АДРЕСА_1 , її чоловік продовжує проживати за цією адресою. Знаючи, де вона працює, кривдник періодично приходить до неї на роботу та вчиняє сварки, свідками яких є її колеги та студенти. ОСОБА_1 вчиняє домашнє насильство стосовно неї та є висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо неї, як постраждалої особи. Такі ризики є реальними, а виклики поліції не мають на даний час ефективного для неї захисту.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2024 року заяву ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Рівненській області, про видачу обмежувального припису задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , строком на два місяці.

Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 :

- заборонити перебувати в одному приміщенні з ОСОБА_4 в місці проживання (перебування) за адресою АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатися ближче ніж на 300 метрів до місця роботи ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 (Аграрний коледж);

- заборонити вести з ОСОБА_4 листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення), або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_4 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні поданої заяви.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що обмежувальним приписом порушуються права апелянта як власника житлового приміщення. Не враховано, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи внаслідок виконання обов`язку щодо захисту України і фактично позбавлений житла. Також не враховано інтереси неповнолітнього сина ОСОБА_6 , який бажає проживати з батьком, перебуває на його повному утриманні, тому вимушений покинути житло разом з ним.

ОСОБА_4 , від імені якої дії адвокат Кобилянська О.О., у відзиві на апеляційну скаргу заперечує викладені у ній доводи, вважає рішення суду обґрунтованим та законним, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявниця, заінтересована особа ОСОБА_1 та їх син проживають у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , власником якого відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 266020328 від 15 липня 2021 року є ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та є особою з інвалідністю армії 3 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 30 січня 2024 року та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 28 лютого 2024 року.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, постановою Рівненського міського суду від 01 березня 2024 року в справі № 569/3901/24 ОСОБА_1 визнано винуватим y вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, на підставі ст.22 КУпАП звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

За змістом вказаної постанови, 04 лютого 2024 року близько 02 год. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив психологічне та фізичне домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме ображав, погрожував, душив подушкою, явних тілесних ушкоджень не завдав. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні домашнього насильства та звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю.

05 березня 2024 року командир взводу № 1 роти ТОР УПП в Рівненській області ДПП Кучерук В.В. виніс терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 строком на 10 діб, застосувавши заходи: заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи з приміткою, що ОСОБА_1 перебуватиме за адресою АДРЕСА_1 ; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

За змістом термінового заборонного припису стосовно кривдника, 05 березня 2024 року о 15 год. 20 хв. ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 в приміщенні Аграрного коледжу відносно своєї дружини вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме погрожував фізичною розправою ОСОБА_4 .

Звільнення кривдника від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП не спростовує його винуватості та факту вчинення психологічного та фізичного насильства, тобто не є реабілітуючою обставиною.

Частиною 9 статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України.

Відомостей про оскарження термінового заборонного припису заінтересована особа не надала.

Такі обставини надають підстави суду дійти висновку про наявність ризиків для життя та здоров`я ОСОБА_4 внаслідок домашнього насильства, що вчиняється кривдником ОСОБА_1 і необхідності застосування обмежувального припису для попередження більш тяжких наслідків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».

У зв`язку з цим не заслуговують на врахування доводи апеляційної скарги про позбавлення ОСОБА_1 житла, оскільки загроза життю та здоров`ю заявниці, суспільна небезпечність, значно переважають негативні наслідки застосованого обмежувального припису.

Також колегія суддів зважає, що питання стосовно місця проживання дитини не вирішувалось й такі відомості в матеріалах справи відсутні. Водночас присутність дитини під час домашнього насильства лише обтяжує діяння.

Наявність у заінтересованої особи інвалідності внаслідок участі в бойових діях не надає будь-яких пільг під час вирішення питання щодо застосування заходів запобігання домашньому насильству.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст. 367,374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 липня 2024 року.

Головуючий суддя: Боймиструк С.В.

Судді: Хилевич С.В.

Шимків С.С.