Постанова

Іменем України

24 грудня 2024 року

провадження №22-ц/824/19161/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 23 вересня 2024 року

в складі судді Ковбеля М. М.

у цивільній справі №362/4624/24 Васильківського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

У С Т А Н О В И В:

В липні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їх спільний з відповідачем син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує навчання, а саме здобуває вищу освіту на денній формі навчання у Національному університеті біоресурсів і природокористування України.

Позивачка, посилаючись на те, що вона самостійно здійснює витрати на сина, що стосуються оплати навчання, оплати за проживання в гуртожитку на час навчання, оплати транспорту, харчування, канцтовари, тощо, а також на те, що вона щомісячно витрачає на сина 8 093,37 грн, сплачуючи курси іноземної мови, просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення навчання (30.06.2027).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/5 від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03.07.2024 і до досягнення дитиною навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Вирішено питання про судові витрати та стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказував, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 182 СК України не врахував його стан здоров`я, військові потреби та перебування на утриманні малолітнього сина від іншого шлюбу, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/5 від всіх видів заробітку.

Судом не взято до уваги, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів витрат, які саме вона несе на утримання їх сина ОСОБА_4 .

Зазначив, що він є військовослужбовцем, але суд незаконно стягнув з нього судовий збір, оскільки не врахував, що згідно з п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначив доводи незгоди з ухвалою суду від 23.09.2024 про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Зокрема вказував, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 251 ЦПК України не виконав свого обов`язку про зупинення провадження у справі через перебування відповідача в складі Збройних Сил України.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2024 та ухвалити нове судове рішення про стягнення аліментів на утримання сина, що продовжує навчання, у розмірі 1/8 частки від всіх видів заробітку.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 23.09.2024 в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін (а. с. 121-122).

Позивачка також належним чином повідомлялася про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 23.09.2024 в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін (а. с. 121).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка подала відзив, в якому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки №4270 від 11.06.2024, ОСОБА_5 навчається на денній формі навчання в Національному університеті біоресурсів та природокористування України; строк навчання до 30.06.2027.

Судом також встановлено, що на утриманні відповідача перебуває ще одна дитина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що їх з відповідачем син ОСОБА_4 продовжує навчання на денній формі навчання і у зв`язку з цим вона самостійно оплачує навчання сина, його проживання в гуртожитку, витрати на транспорт, харчування, одяг, канцтовари, тощо.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а також встановивши, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму сину, який продовжує навчання, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, які впливають на правильність визначення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, що продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання: потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач не наводив доводів, що він не має можливості утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, а навпаки вказував про можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частки від заробітку, щомісячно, оскільки в нього на утриманні перебуває ще малолітня дитина, він потребує коштів на військові потреби та постійного лікування після поранення.

За змістом статей 199, 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до суду першої інстанції з клопотанням про зупинення провадження у справі, в якому серед іншого, зазначив, що перебуває на військовій службі у складі ЗСУ. Також в клопотанні про зупинення провадження ОСОБА_1 зазначив, що він не може отримати позовну заяву з додатками, так як перебуває на військовій службі, а про наявність судового провадження дізнався із додатку "Дія".

Крім того, до суду першої інстанції ОСОБА_1 також подав клопотання про долучення доказів, які підтверджують його стан здоров`я (а. с. 42-45).

Матеріали справи не містять доказів про наявність на праві власності у відповідача рухомого та нерухомого майна, доказів про стан витрат, що перевищують заробіток (дохід) відповідача, і щодо яких останнім не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, встановивши обставини щодо матеріального та сімейного стану відповідача, не надав таким обставинам належної правової оцінки, зокрема не дослідив надані відповідачем докази на підтвердження його стану здоров`я та відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача на праві власності у відповідача рухомого та нерухомого майна.

Також суд першої інстанції не врахував, що позивачка в позовній заяві посилалася на те, що вона здійснює витрати на оплату навчання сина, але таких доказів суду не надала; вартість за проживання в гуртожитку 8 810 грн - це оплата за рік; одноразова сплата за курси з іноземної мови не відноситься до витрат на дитину, яка продовжує навчання; обов`язок другого з батьків (матері повнолітньої дитини) надавати матеріальну допомогу сину на час навчання.

З наданих відповідачем до суду доказів на підтвердження його стану здоров`я вбачається, що останньому в квітні 2024 року встановлено діагноз: аутоімунний тиреоїдит (Е06.3); Гіпотериоз (Е03.8) в стані мед.коменсації та у зв`язку з цим призначено лікування (а. с.43-44).

Інші письмові докази на підтвердження стану здоров`я відповідача, долучені останнім до апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки останній не подавав таких доказів до суду першої інстанції. Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 додав нові докази до апеляційної скарги, але не заявляв клопотання про їх долучення до матеріалів справи, як і не зазначав про поважні причини неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу з 01.01.2024 становить 2 920 грн в місяць.

З урахуванням наведених вище обставин, а саме стану здоров`я відповідача, відсутності доказів про вартість навчання сина сторін, вартість за проживання в гуртожитку в рік 8 810 грн, прожитковий мінімум на одну особу в розмірі 2 920 грн, колегія суддів приходить до висновку, що аліменти необхідно визначити у розмірі 1/8 частки від доходу відповідача, щомісячно.

Визначаючи розмір аліментів 1/8 частки від доходу відповідача, колегією суддів також взято до уваги положення ст. 200 СК України, за приписами якої обов`язок по утриманню дитини, яка продовжує навчання, покладається на обох батьків, а з урахуванням обов`язку надання і матір`ю матеріальної допомоги своєму сину у такому ж розмірі, то це є достатнім матеріальним забезпеченням дитини на період навчання.

При визначенні аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частки від доходу відповідача колегією суддів взято до уваги й те, що суд першої інстанції врахував обставини перебування на утриманні ОСОБА_1 малолітньої дитини від іншого шлюбу.

Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів з 1/5 до 1/8 частки від доходу відповідача, що визнає відповідач в апеляційній скарзі.

Крім того, ураховуючи, що в ч. 3 ст. 199 СК України законодавцем визначено можливість стягнення аліментів безпосередньо на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, колегія суддів вважає, що одержувачем аліментів необхідно зазначити саме сина сторін ОСОБА_5 .

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно вирішив питання про розподіл судових витрат, з огляду на наступне.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки він є військовослужбовцем, має військове звання - головний сержант та перебуває на службі з 29.05.2022.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що до суду першої інстанції ОСОБА_1 подавав докази того, що він є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі (а. с. 35).

Проте, така обставина не звільняє ОСОБА_1 від сплати судового збору у даній справі, адже спір, що виник між сторонами, не внаслідок виконання відповідачем військового чи службового обов'язку, а щодо надання коштів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині незгоди з ухвалою суду про відмову в зупиненні провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №756/3462/20 зазначено, що: "відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи".

Матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу.

Так, звертаючись до суду першої інстанції з клопотанням про зупинення провадження у справі ОСОБА_1 надав довідку про те, що він перебуває у військовій частині НОМЕР_1 на військовій службі по мобілізації з 29.05.2022 по теперішній час, посвідчення НОМЕР_2 від 21.09.2023 та довідку про те, що ОСОБА_1 у період з 22.07.2022 по 07.20.2022, з 22.02.2023 по 16.08.2023, з 30.08.2023 по 07.09.2023, з 19.09.2023 по 09.03.2024, з 21.03.2024 по 23.05.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв'язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Костянтинівка Донецької області (а. с. 30-32, 35-37).

Проте, з даним позовом ОСОБА_3 звернулася до суду 03 липня 2024 року і в матеріалах справи відсутні докази того, що з 03.07.2024 і по дату ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 перебував у військовій частині, що переведена на воєнний стан. В суді апеляційної інстанції клопотання про зупинення провадження з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України ОСОБА_1 не заявляв.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в зупиненні провадження у справі.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що в силу вимог статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру аліментів, який підлягає стягненню, та одержувача аліментів.

Оскільки в апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення суду, а колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року в частині визначеного розміру та одержувача аліментів - змінити та в цій частині викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/8 частки від доходу, щомісячно, починаючи з 03 липня 2024 року та до закінчення навчання - 30 червня 2027 року".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська