Ухвала

Іменем України

24 червня 2024 року

м. Київ

справа № 128/4949/23

провадження № 61-8598ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 07 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачу.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про звільнення від сплати судового збору посилаючись на скрутний майновий стан. Надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 11 травня 2023 року № 2028-23-07386, згідно з якими інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 4 кварталу 2021 року до 4 кварталу 2022 року відсутня; довідку Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10 квітня 2023 року № 1302/0200-0206-11, відповідно до якої ОСОБА_1 станом на 10 квітня 2023 року не отримує житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 22 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишив без задоволення. Апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з обґрунтуванням поважності причин протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, а також надав строк для усунення інших недоліків апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. Роз`яснив заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 подав до суду заяву щодо виконання ухвали від 22 січня 2024 року, в якій зазначив причину пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції те, що вперше з апеляційною скаргою він звернувся 28 грудня 2023 року, тобто в строк, перебачений частиною другою статті 354 ЦПК України, оскільки копію оскаржуваної ухвали він отримав 28 грудня 2023 року, проте ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2023 року апеляційну скаргу повернуто заявнику. 19 січня 2024 року він повторно звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року, а тому просив поновити строк на апеляційне оскарження, який пропущено з поважних причин.

Також ОСОБА_1 надано до суду нові відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, згідно з яких інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 3 квартал 2022 року до 3 квартал 2023 року відсутня.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 12 лютого 2024 року поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року визнав неподаною та повернув особі, яка її подала.

Вказана ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху.

11 червня 2024 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду 12 лютого 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та скерувати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд неправомірно відмовив йому у звільненні від сплати судового збору та безпідставно повернув його апеляційну скаргу у зв`язку із неможливістю сплати судового збору.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги заявнику не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За приписами частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способу і строку їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з положеннями статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху апеляційна скарга повертається особі, яка її подала.

Відповідно до частини першої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 зробила правовий висновок про те, що з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Отже, комплексний аналіз викладених законодавчих положень дає підстави для висновків, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2018 року в справі № 389/2858/16-а.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Суд апеляційної інстанції дослідив надані ОСОБА_1 копії документів та навів в оскаржуваній ухвалі відповідні мотиви, з яких не вважав такі докази належними та достатніми для звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, встановивши, що протягом визначеного судом строку вимоги ухвали Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху виконані не були, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та на законність судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Разом із цим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389, 390 та 392 ЦПК України.

Крім цього, в касаційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про відвід суддям Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду Лідовцю Р. А. , Синельникову Є. В. , Білоконь О. В. , Яремку В. В. , Грушицькому А. І. , Коротуну В. М. , Хопті С. Ф. , Луспенику Д. Д. та Шиповичу В. В.

14 червня 2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю., судді, які входять до складу колегії: Коротенко Є. В., Тітов М. Ю.

Оскільки зазначені в клопотанні про відвід судді не входять до складу колегії суддів, яка визначена для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 128/4949/23 (провадження № 61-8598ск24), тому клопотання про відвід суддів не розглядається.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов