Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2765/24 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 106 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.,

суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/2765/24 за заявою Комунального некомерційного підприємства "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку

за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 травня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Татуйка Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року Комунальне некомерційне підприємство "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради звернулося до суду із названою заявою, в якій просило ухвалити рішення про госпіталізацію ОСОБА_1 до КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради у примусовому порядку.

В обгрунтування заяви зазначено, що 13 травня 2024 року о 13 годині 30 хвилин бригадою екстреної швидкої допомоги у супроводі поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була доставлена до КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради. Після проведення огляду ОСОБА_1 черговим лікарем ОСОБА_2 встановлено тяжкий психічний розлад, внаслідок якого ОСОБА_1 вчиняє або виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність та вказано на необхідності проведення госпіталізації. В подальшому комісією лікарів КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради складено висновок від 14.05.2024 № 2771, в якому встановлено, що ОСОБА_3 перебуває в гострому психотичному стані, виявляє тяжкий психічний розлад, у зв`язку із чим пацієнтка потребує лікування в КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради в порядку примусової госпіталізації, оскільки від лікування в добровільному порядку ОСОБА_1 відмовилася.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 травня 2024 року заяву задоволено. Госпіталізовано до психіатричного закладу Комунального некомерційного підприємства "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) строком на час наявності підстав для проведення госпіталізації, однак тривалістю не більше двох місяців. Допущено негайне виконання рішення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції прокурор Житомирської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені заяви. Зазначає, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів того, що у ОСОБА_1 виявлено тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, які створюють небезпеку для неї самої та оточуючих. Водночас під час розгляу справи в суді ОСОБА_1 поводила себе адекватно, пояснила, що раніше на обліку у лікаря-психіатра не перебувала, а підставою поміщення її до психіатричної лікарні слугував тривалий конфлікт між нею та сусідами щодо частини будинку. Зазначає, що судом не встановлено ознак протиправної поведінки ОСОБА_1 , порушення нею громадського порядку та як наслідок притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Крім того вказує, що заявником не обгрунтовано необхідність лікування ОСОБА_1 лише в стаціонарних умовах і неможливість такого лікування амбулаторно.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В суді апеляційної інстанції прокурор та представник ОСОБА_1 адвокат Соломонюк І.В. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Представники КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради Богдан С.В. та ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечили, вказували, що ОСОБА_1 була доставлена в лікувальний заклад в супроводі працівників поліції в стані гострого психозу, поводила себе агресивно, виявляла реальні наміри вчинити дії, що являли собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, була неспроможна задовольнити свої основні життєві потреби.

Колегією суддів відхилено клопотання представників заявника щодо долучення до матеріалів справи медичних документів, підтверджуючих лікування ОСОБА_1 , оскільки вони грунтувались суто на медичній термінології, яка потребує спеціальних знань в галузі медицини, та виготовлені рукописним текстом. Окрім того представниками КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" не наведено підстав для приєднання доказів на стадії апеляційного перегляду справи, які б узгоджувались з частиною 3 статті 367 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13 травня 2024 року до КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради каретою швидкої допомоги у супроводі поліції доставлена ОСОБА_1 із попереднім діагнозом швидкої медичної допомоги "гострий психоз" (а.с. 3).

При первинному огляді черговим лікарем приймального відділення КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані тяжкого психічного розладу, внаслідок якого становить небезпеку для оточуючих та вирішено питання госпіталізації в примусовому порядку (а.с. 4).

При обстеженні психічного стану пацієнта в КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради комісія лікарів підтвердила обґрунтованість госпіталізації ОСОБА_1 .

Так, згідно із висновком комісії лікарів-психіатрів № 2771 від 14 травня 2024 року пацієнтка ОСОБА_1 має діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії, галюцинаційно-маячний синдром. У висновку вказано, що пацієнтка перебуває в гострому психотичному стані, виявляє тяжкий психічний розлад (наявність параноїдної симптоматики направлено на конкретних осіб, агресивної настроєності на адресу оточуючих, галюцинаторні переживання). Ненадання своєчасної психіатричної допомоги може призвести до погіршення психічного стану та завдати шкоду здоров`ю ОСОБА_1 , а також остання може бути небезпечно для оточуючих. За таких обставин, ОСОБА_1 потребує лікування в КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" ЖОР в порядку примусової госпіталізації (а.с. 5).

Вирішуючи заяву, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на те, що ОСОБА_1 дійсно знаходиться у гострому психотичному стані і має ряд психічних розладів, наявність яких підтверджується відповідним висновком комісії лікарів-психіатрів. Крім того, із матеріалів справи установлено, що ОСОБА_1 виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, а також неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Виходячи з наведеного, з метою убезпечення життя ОСОБА_1 та оточуючих її людей, суд вбачав необхідність її госпіталізації до закладу охорони здоров`я з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи заяву КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу, суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги щодо застосування ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», тобто, що примусова госпіталізація особи можлива лише у виняткових випадках.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що підставою для звернення до суду стало те, що підставою для госпіталізації ОСОБА_1 стали відомості, надані працівниками поліції стосовно неадекватної поведінки останньої та первинний огляд чергового лікаря КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради, який встановив, що ОСОБА_1 має стан середньої важкості; її поведінка є невпорядкованою; остання є неуважною; її мова швидка, голосна та емоційна; відповіді ОСОБА_1 є формальними та короткими; темп психічної діяльності прискорений; мислення непослідовне з емоційним компонентом; рухово-вольова сфера непосидюча; міміка пожвавлена та неадекватна; емоції дисфорійні. Крім того, лікарем також установлено, що ОСОБА_1 виявляє ознаки напруження та дратівливості.

Проте, заявник не надав суду достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити ОСОБА_1 дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або доказів того, що вона не спроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції побудоване виключно на висновку комісії лікарів-психіатрів КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради № 2771 від 14 травня 2024 року, тоді як, сама по собі наявність такого висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.

Інші обставини щодо поведінки та потенційної небезпечності ОСОБА_1 та жодні докази на підтвердження вчинення нею протиправних дій щодо себе чи будь-якої іншої особи судом не досліджувалися, її заперечення до уваги не приймалися та не надавалася їм належна правова оцінка.

При цьому, без встановлення того факту, що поведінка особи є небезпечною для особи чи оточуючих, неможливо застосувати до неї такий захід, як примусова госпіталізація до психіатричного закладу, адже, затримання особи є настільки серйозним заходом, що виправданим він є тільки у випадку, коли було розглянуто інші, менш суворі заходи, але вони виявилися недостатніми для захисту особи або суспільних інтересів, що вимагають затримання такої особи. Це означає, що того факту, що позбавлення волі відбувається згідно з національним законодавством, недостатньо, його необхідність має бути обґрунтована з урахуванням обставин (див. «Вітольд Літва проти Польщі» (Witold Litwa v. Poland), № 26629/95, § 78, ЄСПЛ 2000-III).

Прямими доказами вчинення чи реального наміру вчинити дії, що являють собою небезпеку, не можуть вважатися заяви та повідомлення в правоохоронні органи щодо тих чи інших обставин, які можуть трактуватися заінтересованою особою на власний розсуд. Такими доказами є рішення органів національної поліції, прокуратури, суду про притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Проте, таких рішень щодо ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Також, колегія суддів враховує і той факт, що на даний час ОСОБА_1 рішенням суду обмежено дієздатною чи недієздатною не визнанавалася.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б у своїй достатності та взаємозв`язку свідчили або підтверджували, що стан ОСОБА_1 такий, який дозволяє дійти переконливого висновку про наявність безумовних підстав, встановлених законом, для надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Отже, відсутні ознаки того, що психічні розлади у ОСОБА_1 досягли такого рівня, які б виправдовували її примусову госпіталізацію до психіатричної лікарні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а тому рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384, 390,391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.06.2024.

Головуючий Судді