Справа № 149/1938/23
Провадження № 22-ц/801/762/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 рокуСправа № 149/1938/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеокнференції в м. Вінниці апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Павлюк О. О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення недоотриманого доходу (збитків),

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення недоотриманого доходу (збитків). Зазначило, що 27.09.2007року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 14722 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних, строком користування до 26.09.2013 року. Крім кредитного договору 27.09.2007 з ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 145163, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань в повному обсязі. Рішенням суду від 08.04.2010 у справі №2-263/10 на користь АКІБ "УкрСиббанк" стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 106869,13 грн. заборгованості за кредитним договором , з яких: прострочений борг 11500,48 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУскладає 91980, 84 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 1625,40 доларів США, що становить 12999,95 грн.; пеня - 173,58 доларів США, що становить 1388,34 грн.; неустойка - 500 грн., а також 1068, 70 грн. сплаченого судового збору і 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимвимоги від боржників повного, належного та реального виконання зобов`язань за кредитними та забезпечувальними договорами.

11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» був укладений Договір №1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь товариства прав вимог за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 27.09.2007, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 , а також за договором поруки.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2019 замінено сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Хмільницького міськрайонного суду в справі № 2-263/10 з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР».

В рамках виконавчих провадженнь №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 відповідачами в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у період з 04.09.2019 про 04.10.2022 було сплачено 108057,83 грн., однак позивач посилається на те, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на час зарахування коштів на рахунок позивача ця сума еквівалентна 3477, 88 доларів США.

На підставі викладеного, позивач вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та рішення суду, йому заподіяні реальні збитки, а тому просить стягнути солідарно з відповідачів: 9884, 10 доларів США недоотриманого доходу та 3 % річних у розмірі 890 дол. США 76 центів, всього 10774,48 дол. США, що еквівалентно 394007, 65 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" просить зазначене рішення суду скасувати через неправильну оцінку судом доказів і невірно встановлені обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що суд першої інстанції не врахував, що зобов`язання між сторонами виникла у дол. США, тому його еквівалент має визначатись на час сплати кожного платежу по кредиту. Зазначає, що зобов`язання за договором не виконано у повному обсязі, а закриття виконавчих проваджень призвело до завдання збитків позивачу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, ухвалу суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.04.2010 у справі № 2-263/2010 (а.с. 6) на користь АКІБ "УкрСиббанк" стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 106869,13 грн. заборгованості за кредитним договором , з яких: прострочений борг 11500,48 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ складає 91980, 84 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 1625,40 доларів США, що становить 12999,95 грн.; пеня - 173,58 доларів США, що становить 1388,34 грн.; неустойка - 500 грн., а також 1068, 70 грн. сплаченого судового збору і 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Ухвалою суду від 18.07.2019 замінено сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів у справі № 2-263/10, з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

Постановою заступника начальника ВДВС Огородника Ю. М. від 30.09.2022 виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-263 від 19.05.2010 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ККІБ "УкрСиббанк" солідарно 108057,83 грн. закінчено, в зв`язку з повним стягненням боргу (а.с. 9 з/с).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Лесик А. Л. від 31.10.2022 виконавче провадження № НОМЕР_2 за виконавчим листом № 2-263 від 14.03.2016 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ККІБ "УкрСиббанк" солідарно 108057,83 грн. закінчено, в зв`язку з повним стягненням боргу (а.с. 10).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким саме у такій валюті і розмірі було стягнуто заборгованість стягнуто з боржника. Крім того, позивач набув статусу стягувача у виконавчому провадженні за спірним кредитним договором 18.07.2019, а виконавчі провадження закінчені 30.09.2022 та 31.10.2022, однак позивачем не було надано доказів того, що за вказаний період ним вживались будь-які дії щодо неправильного (на його думку) визначення виконавчою службою суми боргу за вказаним кредитним договором, питання щодо зміни способу виконання рішення суду під час виконавчого провадження (зокрема з валюти гривні у евівалент у доларах США) ним також не ініціювалося.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

У статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України в якості єдиного законного платіжного засобу на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)».

Курсова різниця - це різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національній валюті України при різних валютних курсах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зроблено висновок про те, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

У даному випадку АКІБ "УкрСиббанк", як позикодавець за договором позики від 29 вересня 2007 року, відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2010 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 108 057,83 грн є повним розміром неповернутої позики.

Ухвалюючи рішення про стягнення коштів з відповідачів, що набрало законної сили, суд врахував курс валют, який діяв на час ухвалення рішення та визначив борг у валюті - гривні, з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог.

Отже, позикодавець, який сам визначив заборгованість у валюті - гривні України, погодився із судовим рішенням про стягнення заборгованості з боржників, що виконувалось боржниками, не має права на стягнення збитків із застосуванням курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. З моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення боргу, дія кредитного договору припинилась.

Звертаючись з вимогами про стягнення збитків, позивач не врахував, що фактично вони виникли в результаті курсової різниці, а власне розмір заборгованості зафіксований рішенням суду у гривні залишився для виконання незмінним і первісними стягувачами не оспорювався. Позивач фактично просить змінити попереднє рішення суду, яким вже вирішено спір між сторонами.

Колегія суддів вважає, що на стадії виконання рішення суду позивач має право лише на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а не на зміну попереднього рішення в частині збільшення стягнутої судом суми боргу внаслідок зміни курсу валют під час виконання попереднього рішення, адже такий підхід є порушенням принципу юридичної визначеності.

Отже, позивач має право лише на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, виходячи з встановленої судовим рішенням суми боргу 108 057,83 грн, однак такі вимоги у цій справі позивач не заявляв.

Більше того, у позовній заяві ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" зазначає, що розмір богу відповідачів становить 49687,69 дол. США, просить стягнути (дослівно) 9884,20 дол. США боргу 3% річних у розмірі 890,76 дол. США, що разом складає 24646,38 дол. США, а разом 10774,48 дол. США, що еквівалентно 394007,65 грн. Вказані суми не відповідають звичайному математичному обрахунку, документально не підтверджені, а до позовної заяви не надано розрахунку боргу, що відповідає сумам зазначеним у позовній заяві.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.04.2010 у справі № 2-263/2010 не виконано в повному обсязі є безпідставними, оскільки позивач прийняв виконання судового рішення в гривні та під час виконавчого провадження не ініціював питання зміни способу виконання судового рішення, рішення суду про незаконність закінчення виконавчцем виконавчих проваджень не надав.

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення, як такого, що ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження і є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за позивачем.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук