Дата документу 20.06.2024
Справа № 334/1500/24
Провадження № 2/334/1265/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року місто Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого суддіКоломаренко К.А.
при секретарі Цілінко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом Концерну «Міські теплові мережі»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води

за участі: представника відповідача - адвоката Кадуріна І.В. (діє на підставі Ордеру серії АР №1152160 від 05.03.2024),-

В С Т А Н О В И В :

23 лютого 2024 року представник позивача ОСОБА_2 (діє на підставі Довіреності) звернулася до суду через систему «Електронний суд» з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.04.2014 року по 31.01.2024 в розмірі 54 010,19 грн. та сплачений судовий збір в сумі, обґрунтовуючи вимоги тим, що Концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.04.2014 року по 31.01.2024 року надав послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає відповідач, за період з 01.04.2014 року по 31.01.2024 року на загальну суму 71 919,96 грн., споживачем за вказаний період оплати здійснювались не вчасно та не в повному обсязі, а саме за вказаний період відповідачем сплачено 8 883,29 гривень, погашено за нараховану субсидію 9 026,48 гривень. Станом на дату звернення до суду 23.02.2024 року, сума заборгованості за вказаний період складає 54 010,19 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду.

Ухвалою суду від 23.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

15.03.2024 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову, зазначає, що строк та сума заборгованості позивачем розрахована не вірно. Позивачем не надано документів, які б підтверджували сам факт існування діючих у відповідності до законодавства України договірних відносин між позивачем та відповідачем. Відсутнє посилання про затвердження відповідного тарифу за житлово-комунальні послуги. Позивачем не враховано, що відповідачем нерегулярно, періодично сплачувалась сума коштів за комунальні послуги. Крім того, позивач зазначає, що заборгованість у відповідача начебто існує за період з 01.04.2014 року по 31.01.2024 року, таким чином позивач намагається стягнути заборгованість більше ніж за три роки, проте статтею 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки. Сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви. Борг, який виник за період з 01.04.2014 року по 31.01.2024 року не підлягає задоволенню в зв`язку з закінченням строку позовної давності. До відзиву на позовну заяву, відповідачем ОСОБА_1 додано заяву про застосування строку позовної давності, в якому посилаючись на те, що позивач намагається стягнути заборгованість більше ніж за три роки, просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові.

27.03.2024 року від представника позивача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності) надійшла відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позов у повному обсязі, а відзив на позовну заяву залишити без задоволення. З огляду на те, що відповідно до розрахунку суми позову вбачається, що в період з 01.04.2014 року по 31.01.2024 року, за який Концерн «МТМ» просить стягнути з відповідача суму заборгованості, ОСОБА_1 здійснювала наступні платежі: жовтень 2015 року 50,00 грн., грудень 2015 року - 20,00 грн., січень 2016 року 20,00 грн., квітень 2016 року 100,00 грн., травень 2016 року 20,00 грн., червень 2016 року - 100,00 грн., липень 2016 року 338,95 грн., серпень 2016 року 303,86 грн., вересень 2016 року 399,95 грн., жовтень 2016 року 666,94 грн., січень 2017 року 20,00 грн., лютий 2017 року 168,70 грн., травень 2017 року 104,34 грн., червень 2017 року - 20,00 грн., вересень 2017 року 400,00 грн., жовтень 2017 року 500,29 грн., листопад 2017 року 50,00 грн., грудень 2017 року 20,00 грн., лютий 2018 року 20,00 грн., березень 2018 року 20,00 грн., листопад 2018 року 150,00 грн., грудень 2018 року 100,00 грн., січень 2019 року 175,52 грн., лютий 2019 року 293,26 грн., березень 2019 року 212,39 грн., квітень 2019 року 709,44 грн., травень 2019 року 400,00 грн., серпень 2019 року 271,50 грн., листопад 2019 року 1007,84 грн., січень 2020 року 900,00 грн., лютий 2020 року 500,00 грн., березень 2020 року 200,00 грн., листопад 2021 року 250,00 грн., січень 2021 року 370,00 грн.. Здійснення відповідачем даних платежів є підставою, передбаченою частиною 1 статті 264 ЦК України, для переривання перебігу позовної давності. Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 до 22 травня 2020 на всій території України. Карантин в Україні безперервно було встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. З 24.02.2022 року в Україні діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (з наступними змінами). Також відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на вказане, вважає, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам цивільного законодавства, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо відсутності укладеного договору, представник позивача зазначила, що пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Таким чином, законодавством передбачено двосторонній обов`язок щодо укладання договору. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. В даному випадку позивач свій обов`язок виконав: підготував для відповідача належним чином оформлений договір та неодноразово запрошував на його кладення шляхом вивішування оголошень на будинку через засоби масової інформації. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

28.03.2024 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких відповідач просить позов задовольнити частково та стягнути суму заборгованості 22 651,73 гривень, з огляду на строки позовної давності, встановлені статтею 257 ЦК України. Стягнення можливе лише за суму заборгованості, яка виникла в період з 01 квітня 2021 року по 31.01.2024 року, тобто впродовж останніх трьох років. Згідно з наданим позивачем Розрахунком суми позову, заборгованість ОСОБА_1 перед Концерном «Міські теплові мережі» за період з 01 квітня 2024 року по 31.01.2024 року складає 23 271,73 гривень, з яких відповідачем сплачено 620,00 гривень. Таким чином, сума заборгованості складає 22 651,73 гривень.

27.05.2024 року надійшли письмові пояснення у справі, сформовані представником відповідача адвокатом Кадуріним Ігорем Вікторовичем в системі «Електронний суд» 25.05.2024 року, в яких представник відповідача зазначає, що позивач намагається стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.04.2014 р. по 31.01.2024 р., однак, враховуючи той факт, що відповідачем по справі було подано заяву про застосування строку позовної давності, стягнення можливе лише за період з 01.04.2021 р. по 31.01.2024 р. Таким чином несплачена відповідачем сума заборгованості перед позивачем, за зазначений період, складає суму у розмірі 22 651 грн. 73 коп. Позивач у відповіді на відзив відповідача на позовну заяву, невірно зазначив, що у зв`язку з тим, що відповідачем було частково сплачено суму заборгованості, то це є підставою для переривання перебігу позовної давності. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Як зазначено позивачем, з 01.04.2014 р. по 31.01.2024 р. відповідачем було здійснено часткову оплату за надані позивачем послуги, що підтверджується розрахунком. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Оскільки, заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. З огляду на те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Просить задовольнити позов частково та стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 22 651,73 гривень.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, позовна заява містить прохання позивача про розгляд справи без участі представника Концерну «Міські теплові мережі», за наявними в матеріалах справи доказами.

Представник відповідача адвокат Кадурін І.В. в судовому засіданні просив позов задовольнити частково, застосувати строки позовної давності та стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 22 651,73 гривень.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд прийшов до наступних висновків.

За правилами ст. ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Отже, Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання.

Централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Також, правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки та, зокрема, Законом України «Про теплопостачання».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч. 2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та водопостачання за місцем проживання відповідачів.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»(далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IVвідносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги»(далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Уст. 1 Закону № 1875-IVзазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника;

Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV,ст. 5 Закону № 2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення.

Згідно зі ст.19,25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

А згідно з ч. 1ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу України.

У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст. ст. 67, 68 ЖК України.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідач у справі ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя, наданим на запит суду.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Для проведення розрахунків по оплаті наданих Концерном «Міські теплові мережі» послуг відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 як на особу, яка є споживачем послуг, які за адресою АДРЕСА_1 , надає Концерн «МТМ».

Судом встановлено, що позивачем надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення позивач виконує в повному обсязі, що не було спростовано відповідачем.

Відповідач у свою чергу порушив свої зобов`язання та своєчасно не вносив оплату за спожиті комунальні послуги.

Згідно із довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та теплової енергії відповідач, як споживач комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , має заборгованість за надані послуги за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 за період 01.04.2014 року по 31.01.2024 року у розмірі 54 010,19 гривень.

Відповідно до розрахунку суми позову, позивачем нараховано: 71 919,96 грн. за період 01.04.2014 року по 31.01.2024 року, при цьому споживачем за вказаний період оплати здійснювались не вчасно та не в повному обсязі, а саме за вказаний період відповідачем сплачено 8 883,29 гривень, сплачено за рахунок субсидії 9 026,29 гривень.

Оскільки відповідач не в повному обсязі виконував свої обов`язки із своєчасної сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води не спростував розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не відмовлявся від споживання вказаних послуг у встановленому порядку, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води є обґрунтованими.

При цьому, суд враховує, що 15.03.2024 року відповідач звернулася до суду з заявою про застосування строку позовної давності, в якій просила відмовити в задоволенні позову, а 28.03.2024 року надала доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких просила застосувати строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла до 01 квітня 2021 року.

Заперечуючи проти задоволення заяви про застосування строку позовної давності позивач вказував, що в період з 01.04.2014 року по 31.01.2024 року, за який Концерн «МТМ» просить стягнути з відповідача суму заборгованості, ОСОБА_1 здійснювала наступні платежі: жовтень 2015 року 50,00 грн., грудень 2015 року - 20,00 грн., січень 2016 року 20,00 грн., квітень 2016 року 100,00 грн., травень 2016 року 20,00 грн., червень 2016 року - 100,00 грн., липень 2016 року 338,95 грн., серпень 2016 року 303,86 грн., вересень 2016 року 399,95 грн., жовтень 2016 року 666,94 грн., січень 2017 року 20,00 грн., лютий 2017 року 168,70 грн., травень 2017 року 104,34 грн., червень 2017 року - 20,00 грн., вересень 2017 року 400,00 грн., жовтень 2017 року 500,29 грн., листопад 2017 року 50,00 грн., грудень 2017 року 20,00 грн., лютий 2018 року 20,00 грн., березень 2018 року 20,00 грн., листопад 2018 року 150,00 грн., грудень 2018 року 100,00 грн., січень 2019 року 175,52 грн., лютий 2019 року 293,26 грн., березень 2019 року 212,39 грн., квітень 2019 року 709,44 грн., травень 2019 року 400,00 грн., серпень 2019 року 271,50 грн., листопад 2019 року 1007,84 грн., січень 2020 року 900,00 грн., лютий 2020 року 500,00 грн., березень 2020 року 200,00 грн., листопад 2021 року 250,00 грн., січень 2021 року 370,00 грн.. Здійснення відповідачем даних платежів є підставою, передбаченою частиною 1 статті 264 ЦК У країни, для переривання перебігу позовної давності.

Так, згідно розрахунку заборгованості, який суд визнає належним та допустимим доказом, заборгованість за надані у квартиру за адресою АДРЕСА_1 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2014 по 31.01.2024 становить 54 010,19 гривень.

Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував відповідачу заборгованість за централізоване опалення, постачання гарячої води та теплової енергії за період з 01.04.2014 по 31.01.2024.

З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 23.02.2024 року (згідно штампу з відміткою суду).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний щомісяця здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17.

Крмі того, Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як видно із наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач в травні 2016 року частково сплатив позивачу заборгованість в сумі 20,00 грн. При цьому в травні 2013 року було нараховано до сплати 0,00 гривень за централізоване опалення.

В червні 2016 року відповідач сплатив 100,00 грн., тоді як в червні 2016 було нараховано до сплати 0,00 гривень за централізоване опалення; в липні 2016 року відповідач сплатив 338,95 грн. при нарахуваннях до сплати 0,00 грн. за централізоване опалення; в серпні 2016 року відповідач сплатив 303,86 грн., тоді як до сплати було нараховано 0,00 грн. за централізоване опалення; у вересні 2016 року 399,95 грн. при нарахуваннях 0,00 грн. за централізоване опалення; в жовтні 2016 року 661,16 грн. при нарахуваннях 354,87 грн. за централізоване опалення; в січні 2017 року - 20,00 грн. при нарахуваннях 0,00 грн. за гаряче водопостачання; в лютому 2017 року 86,35 грн. при нарахуваннях 0,00 грн. за гаряче водопостачання; в березні 2017 року - 50,00 грн. при нарахуваннях 0,00 грн. за гаряче водопостачання; в червні 2017 року - 20,00 грн. при нарахуваннях 0,00 грн. за гаряче водопостачання; в вересні 2017 року 400,00 грн. при нарахуваннях 0,00 грн. за гаряче водопостачання; в жовтні 2017 року 500,29 грн. при нарахуваннях 0,00 грн. за гаряче водопостачання; в листопаді 2017 року 50,00 грн. при нарахуваннях 0,00 грн. за гаряче водопостачання; в грудні 2017 року 20,00 грн. при нарахуваннях 0,00 грн. за гаряче водопостачання.

В подальшому відповідачем також здійснювались оплати за послуги, які надавались позивачем в розмірі, що перевищували суми нарахувань помісячно, зокрема: квітень 2019 року 709,44 грн., травень 2019 року 400,00 грн..

Також відповідачем здійснювались і інші оплати, які враховані позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості.

Крім того, суд враховує, що відповідач зверталась за оформленням субсидії та отримувала її в розмірі, що дорівнювало розміру нарахувань.

Вказані дії відповідачки свідчить про фактичне визнання заборгованості за надані Концерном «МТМ» послуги та відповідно до норм частини першої статті 264 ЦК України - про переривання перебігу строку позовної давності.

Крім того, пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який востаннє було продовжено до 31.08.2022, згідно постанови КМУ № 630 від 27.05.2022.

З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 23.02.2024 року. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що доводи відповідача з приводу пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, та доходить до висновку, що позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.04.2014 по 31.01.2024 в межах строку позовної давності

За таких обставин, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.04.2014 по 31.01.2024 року, у розмірі 54 010,19 ривень.

За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають задоволенню.

Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 81, 82, 136, 141, 209, 258, 263-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», 137, на р/р НОМЕР_3 у Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, ) суму грошової заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в розмірі 54 010,19 гривень (п`ятдесят чотири тисячі десять гривень 19 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», 137, на р/р НОМЕР_4 , ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, код ЄДРПОУ 32121458) судовий збір в сумі 2684,00 гривень (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя: Коломаренко К. А.