Справа № 573/1484/18
Номер провадження 2-п/573/6/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.

з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Єйсмонта Є.А. про перегляд заочного рішення Білопільського районного суду Сумської області від 23 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 77366,22 грн,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2024 року до суду надійшла вищезазначена заява, мотивована тим, що 23 жовтня 2018 року Білопільським районним судом ухвалене заочне рішення, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 77366,22 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Представник відповідача зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції в судових засіданнях відповідачка участі не брала, оскільки за місцем реєстрації не проживає з 2015 року, а про прийняте рішення дізналася 23 травня 2024 року із застосунку «Дія». Вказує, що позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг і Тарифів, що в сукупності із заявою свідчило б про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг, а також доказів, що саме передбачена умовами заяви карта видана їй і що саме вона її підписувала. Враховуючи викладені обставини, просив поновити строк подачі заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення Білопільського районного суду Сумської області від 23 жовтня 2018 року та призначити справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

12 червня 2024 року заява про перегляд заочного рішення була залишена без руху з наданням представнику відповідачки строку для усунення недоліків протягом 5 днів (а. с. 92).

Ухвалою від 17 червня 2024 року представнику відповідачки ОСОБА_1 - адвокату Ейсмонту Є.А. поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, розгляд заяви призначений на 25 червня 2025 року (а. с. 96).

У судове засідання відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Ейсмонт Є.А. не прибули, останній направив клопотання про розгляд заяву без їх з відповідачкою участі, просить її задовольнити.

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» у судове засідання не прибув, про день, час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає, враховуючи таке.

Встановлено, що 30 серпня 2018 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 2-43).

05 вересня 2024 року судом отримана інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки, відповідно до якої остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 46).

Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 06 вересня 2018 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11 год 02 жовтня 2018 року (а. с. 48).

Зазначену ухвалу разом з позовною заявою та доданими до неї документами, а також повісткою про виклик до суду рекомендованим листом з повідомленням направлено відповідачці за адресою її реєстрації, однак конверт, яким направлялися вказані документи, повернувся 17 вересня 2018 року до суду із відміткою про причини повернення «інші причини , що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Крім того, відповідачка ОСОБА_2 у вказане судове засідання на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті Білопільського районного суду Сумської області (а. с. 50-51).

Судове засідання, призначене на 02 жовтня 2018 року, відкладено на 08:30 год 23 жовтня 2018 року та на адресу реєстрації відповідачки повторно направлено повістку про виклик до суду.

Однак конверт, яким направлялася судова повістка, повернувся з відміткою «адресат за даною адресою не проживає» (а. с. 76).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 130 ЦПК України уразі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Отже, ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК України була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи та ухвалено заочне рішення.

З огляду на викладене, доводи відповідачки, що суд не повідомив її про час і місце розгляду справи є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Окрім того, вона не надала суду доказів, що з поважних причин не прибула в судове засідання.

Щодо доводів відповідачки про відсутність належних доказів оформлення та укладання між сторонами Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг і Тарифів, що в сукупності із заявою свідчило б про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг, а також доказів що саме передбачена умовами заяви карта видана їй, що саме вона підписувала заяву, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час ухвалення заочного рішення, 20.12.2010 ОСОБА_1 стала клієнтом ПАТ «Приватбанк», отримавши кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП -2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додані до позовної заяви.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 31.07.2018 мала заборгованість у розмірі 79 984 грн 34 коп, яка складалася з такого: 3972 грн 14 коп - заборгованість за кредитом; 67 732 грн 17 коп - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3995 грн 06 коп - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: (500,00 грн - штраф /фіксована частина/, 3784 грн 97 коп - штраф /процентна складова/) (а. с. 73-74).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі, яка переглядається, судом правильно встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі у виді анкети-заяви, при заповненні якої відповідачка вказала свої персональні дані, зокрема прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адреса реєстрації та місце фактичного проживання, номер мобільного телефону та адресу електронної пошти. Отже, ідентифікація клієнта була проведена належним чином.

Із вказаної анкети-заяви, довідки про умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» наданих позивачем та підписаної відповідачкою вбачається, що остання під розпис ознайомитися з Умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а. с. 8-9).

Отже, договір про надання кредиту підписаний відповідачкою після досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідача у цій частині.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою не доведено, що вона не підписувала анкету-заяву, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, навпаки, з матеріалів справи вбачається, що остання користувалася кредитними коштами, часткового погашала заборгованість по кредиту та процентам (а. с. 5-7).

Розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, відповідачкою не спростований.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі №1-2/2002 за конституційним зверненням ТОВ «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) вказано, що можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Конституційний Суд України визнав, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно до п. 4 ч. 2, ч. 7 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Докази, на які посилається заявник, повинні бути додані до заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує те, що для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що арґументи відповідача щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності двох умов можна вважати, що наявні підстави для скасування заочного рішення й призначення справи до розгляду.

Крім того, суд відмічає, що зазначаючи у своїй заяві про перегляд заочного рішення, дату з якої відповідачка дізналася про існування означеного вище рішення суду, вона вказує на те, що про прийняте рішення дізналася 23 травня 2024 року із застосунку «Дія» про наявність виконавчого провадження, однак доказів на підтвердження даної обставини не надає.

Суд звертає увагу й на те, що з моменту набрання рішенням суду законної сили до моменту, коли ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про його перегляд, пройшло більш ніж 5 років і відповідачка не надала суду доказів, що воно на теперішній час дійсно не виконано та виконавчий лист, виданий на його виконання, перебуває на примусовому виконанні у органі чи особи, які здійснюють примусове виконання судових рішень.

З огляду на викладене, оскільки відповідачка не надала суду доказів, що вона не з`явилася в судове засідання з поважної причини, а її аргументи щодо неукладення нею кредитного договору, розміру заборгованості, нарахування процентів спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Керуючись статтями 260-261, 288 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Єйсмонта Євгена Анатолійовича про перегляд заочного рішення Білопільського районного суду Сумської області від 23 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 77366,22 грн залишити без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя