ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року

м. Харків

справа № 638/3564/17

провадження № 22-ц/818/1535/24

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року постановлену у складі судді Штих Т.В.,-

УСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про відновлення порушеного права та відновлення меж земельної ділянки.

У позовній заяві позивач прохала суд відновити її порушене право і зобов`язати відповідача повернути огорожу на те місце, на якому вона знаходилась до будівельних робіт; повернути їй самовільно захоплену частину земельної ділянки; накласти заборону проведення будівельних та ремонтних робіт на земельних ділянках по АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ; в порядку досудової підготовки справи призначити судово-технічну експертизу.

Після уточнення позовної заяви 20 березня 2020 року позивач прохала відновити її порушене право і зобов`язати відповідача повернути огорожу на те місце, на якому вона знаходилась до будівельних робіт; повернути їй самовільно захоплену частину земельної ділянки; накласти заборону проведення будівельних та ремонтних робіт на земельних ділянках по АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ; крім того, заявила клопотання про призначення судово-технічної експертизи.

Після уточнення позовної заяви 14 липня 2020 року позивач прохала зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок відновити стан земельної ділянки ОСОБА_1 , розташованої в АДРЕСА_1 , шляхом переміщення належного ОСОБА_1 паркану на межу між земельною ділянкою ОСОБА_2 , кадастровий номер :07:023:0014 та земельною ділянкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно викопіювання житлового кварталу №1177; виключити з учасників справи Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

Ухвалою від 28 липня 2021 року задоволене клопотання та призначено у справі судово комплексну будівельно-технічну та земельно-технічної експертизи порядку вимог ст.103 ЦПК України. Вказана ухвала оскаржена та відповідно до постанови від 06 жовтня 2022 року Полтавського апеляційного суду залишена без змін.

Справа була скерована до експертної установи, проте експертне дослідження не було проведене та справа повернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова.

Відповідно до ухвали від 02 жовтня 2023 року провадження у справі відновлено.

У судовому засіданні 12 лютого 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в порядку вимог ст.103 ЦПК України.

В обґрунтування заяви зазначила, що в зв`язку з війною її клієнтка - позивачка у справі не змогла у належний спосіб оплатити проведення експертного дослідження, крім того було відкритим питання щодо доступу до домоволодіння відповідача, так як з причин воєнних дій він виїхав з вказаної адреси. Наразі представник позивача зазначила, що позивачка в належний спосіб зараз готова сплатити вартість експертизи та забезпечити доступ до свого домоволодіння.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року клопотання представника позивача про призначення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в порядку вимог ст.103 ЦПК України задоволено.

Призначено у справі комплексну будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, проведення якої доручено спеціалістам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України, що знаходиться за адресою: 61177, м. Харків, вул. Золочівська, 8а.

На вирішення експертів якої поставлено наступні питання:

1. Чи відповідають фактичні межі земельної ділянки по вул. Берестова, 6.9 у м. Харкові координатам земельної ділянки за цією адресою, закріпленим за цим домоволодінням згідно з рішенням Дзержинської райради № 20 від 26.07.1955 р. та квартальній зйомці будівельного кварталу № 1177? Якщо не відповідають, то вказати, в чому полягають розбіжності.

2. Чи відповідають фактичні межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 координатам земельної ділянки за цією адресою, закріпленим за цим домоволодінням згідно з рішенням виконкому Дзержинської райради народних депутатів від 15.02.1983 р. № 58/4 та технічному звіту по інвентаризації земельної ділянки Головного управління міського господарства виконкому Харківської міської ради 1999 року, а також квартальній зйомці будівельного кварталу № 1177? Якщо не відповідають, то вказати, в чому полягають розбіжності.

3. Чи розташовані будівлі та споруди домоволодіння по АДРЕСА_3 , а саме літня кухня (літ.Б) повністю або частково на земельній ділянці домоволодіння по АДРЕСА_2 ?

4. Чи відповідає на даний час вимогам ДБН відстань від літньої кухні (літ.Б), за адресою АДРЕСА_1 відносно до межі із суміжною земельною ділянкою по АДРЕСА_2 ? В разі виявлення порушень зазначити, в чому вони полягають.

5. Чи є накладення меж земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_3 по АДРЕСА_4 . АДРЕСА_2 в результаті приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_2 ? В разі виявлення порушень зазначити, в чому вони полягають.

Визначити варіанти відновлення меж і площ земельних ділянок суміжних домоволодінь по АДРЕСА_5 .

В розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи №638/3564/17, провадження № 2/638/306/24. Попереджено експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України.

Ухвала мотивована тим, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов : для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, сторонами не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвали скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в своєму клопотанні про повторне призначення експертизи Позивач не навів жодних поважних причин його ухилення від оплати експертизи. Скаржник зазначив, що посилання на військову агресію РФ недостатньо для обґрунтування поважності причин невиконання Позивачем первісної ухвали суду про призначення судової експертизи, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду, особа повинна довести яким чином саме на неї вплинули зазначені обставини та перешкодили їй своєчасно виконати свій процесуальний обов?язок. Скаржник зауважив, що в своєму клопотанні Позивач навіть не просив суд першої інстанції визнати обставини несплати експертизи поважними та надати йому можливість заявити повторно вказане клопотання, враховуючи стадію судового розгляду (підготовче провадження вже закрито) та пропуск Позивачем всіх процесуальних строків. Зі змісту клопотання Позивача вбачається, що перед експертом не ставиться жодного питання стосовно правильності розташування паркану, про перенесення якого і просить Позивач. Клопотання Позивача про призначення експертизи та поставлені в ньому питання виходять за межі предмета доказування по даній справі, а метою проведення експертизи за поясненнями самого ж Позивача є не обгрунтування та підтвердження вимог діючої редакції позовної заяви, а наступна зміна предмету і підстав позову, що на даній стадії судового процесу вже є недопустимим. Також скаржник звертає увагу, що позивачем клопотання про проведення експертизи подано після закриття підготовчого провадження, що в свою чергу унеможливлює подання такого роду клопотань.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи у березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про відновлення порушеного права та відновлення меж земельної ділянки.

Ухвалою суду від 28 липня 2021 року задоволене клопотання та призначено у справі судово комплексну будівельно-технічну та земельно-технічної експертизи порядку вимог ст.103 ЦПК України. Вказана ухвала оскаржена та відповідно до постанови від 06 жовтня 2022 року Полтавського апеляційного суду залишена без змін.

Справа була скерована до експертної установи, проте експертне дослідження не було проведене та справа повернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова.

Відповідно до ухвали від 02 жовтня 2023 року провадження у справі відновлено.

У судовому засіданні 12 лютого 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в порядку вимог ст.103 ЦПК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2024 року клопотання представника позивача про призначення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в порядку вимог ст.103 ЦПК України задоволено.

Призначено у справі комплексну будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, проведення якої доручено спеціалістам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України, що знаходиться за адресою: 61177, м. Харків, вул. Золочівська, 8а.

Задовольняючи клопотання представника позивача суд першої інстанції виходив з того, що для правильного вирішення спору необхідні спеціальні знання, апеляційний суд погоджується з даними висновками виходячи з наступного:

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, звертаємо увагу, що відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 100 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Тобто призначення експертизи забезпечить дотримання судом основоположних прав сторін на рівність і змагальність, забезпечить можливість захисту власної позиції позивачу, тоді як висновок експерта, його прийняття як доказу буде досліджуватися у загальному порядку при розгляді справи по суті.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо призначення експертизи по даній справі, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, а також сторонами не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань.

В апеляційній скарзі особа, яка її падала вказує на те, що жодне із поставлених питань експерту не є предметом розгляду даної справи.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що зазначений висновок є передчасним тому, що виходячи із матеріалів справи, остаточно оцінити докази у справі, зокрема, і висновок експерта, можливо лише при розгляді справи по суті, відповідно до положень статей 89 та 100 ЦПК України.

Посилання скаржника на ту обставину, що позивачем клопотання про проведення експертизи подано після закриття підготовчого провадження, що в свою чергу унеможливлює подання такого роду клопотань спростовується змістом позовної заяви що містить клопотання про призначення в порядку судово-технічної експертизи досудової підготовки.

Не призначення судом експертизи в процесі підготовки справи до розгляду не виключає можливість призначення її на послідуючих стадія процесу.

Крім того, згідно частин четвертої, п`ятої статті 103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 2). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3).

Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина 2). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3). Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 3, 4 частини 5).

Передбачене статтями 12, 13, 49 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов`язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Враховуючи вищезазначене, надаючи оцінку доводами скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства в частині призначення експертизи не на стадії підготовчого засідання, , колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм процесуального права, виконавши вимоги приписів статті 12 ЦПК України щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Інші доводи наведені в апеляційні скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого суду, а тому підстав для скасування ухвали немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 червня 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук