_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/502/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

за участю секретаря Грабової Т.П.,

представника позивача адвоката Бушук Д.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бурдега Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (65048, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 36,оф. 308) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання правочину недійсним, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (надалі ТОВ «Консалт Солюшенс») звернулось до суду з позовом в якому просить договір дарування, укладений 18.09.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений ОСОБА_3 . приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1493 визнати недійсним, договір дарування укладений 18.09.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Сватаненко О.В. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1494 визнати недійсним, скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Свататенко О.В., індексний номер 48741708 від 18.09.2019 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку, кадастровий номер: :38:013:0012, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , припинити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку, кадастровий номер: :38:013:0012, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому позивач посилається на те, що 19.02.2021 було відкрито виконавче провадження №64592785 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №15/КВ-07 від 17.05.2007. Після відкриття виконавчого провадження позивач дізнався про вчинення боржником ОСОБА_1 фраудаторних правочинів, які порушують майнові права та інтереси ТОВ «Консалт Солюшенс», оскільки вони укладені з метою унеможливити задоволення вимог кредитора за рахунок цього майна, а тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача адвокат Бушук Д.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бурдега Р.В. надав до суду відзив на позов та просив у судовому засіданні відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, повідомлялась, про причини неявки суд не сповістила.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 17 травня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №15/КВ-07, згідно якого Банк надає Позичальнику відкличну не відновлювальну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти, (Кредит) на наступних умовах: ліміт кредитування: 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів; строк кредитування - 120 місяців; дата повернення Кредиту - «16» травня 2017 року; мета кредитування - споживчі потреби; процентна ставка за користуванням Кредитом - 14,00 % річних.

З метою належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 17 травня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф., реєстраційний№3300, предметом якого є земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 (п.1.2. Договору).

16 грудня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесенні змін та доповнень № 1 до Іпотечного договору за яким сторони домовились викласти пункт 1.2. Договору в наступній редакції: «Предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно: будинок, житловий господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 51,7 кв.м. Вищевказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, площею 0,148 га кадастровий номер якої :02:002:0154.

30 червня 2010 року відповідно до Договору про передачу активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, ПАТ «Дельта Банк» отримав усі права первісного кредитора по відношенню до ОСОБА_1 за кредитним договором № 15/КВ 07 від 17.05.2007, а також усі права первісного кредитора/іпотекодержателя за іпотечним договором від 17.05.2007, та за всіма іншими договорами забезпечення.

10 травня 2016 року рішенням Київського районного суду м. Одеси (№ 520/1202/14-ц) позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» задоволено та визнаний припиненим договір поруки № 15/КВ-07 від 17.05.2007 року.

15 листопада 2016 року рішенням апеляційного суду Одеської області рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 15/КВ-07 від 17 травня 2007 року станом на 22.08.2014 року в сумі 991 387,04 грн., яка складається із сум заборгованості за кредитом у сумі 49 873,23 доларів США, за курсом НБУ складає 666 577,36 грн., суми заборгованості за відсотками у сумі 22 968,81 доларів США, за курсом НБУ складає 306 988,11 грн., суми заборгованості за комісією у сумі 17 821,5 грн.

24 жовтня 2018 року постановою Верховного Суду рішення апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року залишено без змін.

09 липня 2019 року видані виконавчі листи для виконання по справі 520/1202/14-ц.

18 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені якої діяла ОСОБА_4 на підставі довіреності, були укладені договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріальної округу Свататенко О.В., за реєстраційним №1493 і №1494, згідно з якими ОСОБА_1 передав безоплатно у власність ОСОБА_4 як дарунок житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 145,8 кв.м., розташованому на земельній ділянці, площею 0,0542 г кадастровий номер: :38:013:0012, а також земельну ділянку, кадастровий номер: :38:013:0012, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

21.07.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір №2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236, згідно якого до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 15/КВ-07 від 17.05.2007 року, іпотечним договором б/н від 05.07.2007 року, договором поруки № 15/Znop-07-01 від 17.05.2007 року.

28 жовтня 2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі 520/1202/14-ц.

19.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Носенко С.Б. відкрито провадження з виконання виконавчого листа 520/1202/14 від 09.07.2019.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 02.06.2022 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» стягнуто з ОСОБА_1 інфляційні витрати та 3% річних у загальному розмірі 282892,78 гривень.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом. Але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-197цс14.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Консалт Солюшенс» посилався на те, що оспорюванні договори є фіктивними, оскільки не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а з метою ухилення від сплати боргу, у зв`язку з чим просив визнати їх недійсними.

Проте, матеріали справи не містять наданих позивачем належних та допустимих доказів вчинення фіктивного правочину та на підтвердження умислу відповідачів на укладення договорів дарування без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, оскільки реєстрація права власності на спірний будинок та земельну ділянку за ОСОБА_2 свідчить про реальність настання правових наслідків правочинів.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у Постанові від 24.07.2019 у справі №405/1820/17 (провадження №61-2761св19), фраудаторний правочин (правочин, що вчинений боржником на шкоду кредиторам) характеризується зокрема наступними ознаками: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

На момент вчинення відповідачем оспорюваних правочинів, його зобов`язання перед позивачем були забезпечені предметом іпотеки (нерухомим майном): земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 та будинок, житловий господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 51,7 кв.м., розташований на земельній ділянці, площею 0,148 га кадастровий номер якої :02:002:0154.

При таких обставинах та з огляду на відсутність доказів, які б вказували на неплатоспроможність ОСОБА_1 на момент укладання спірних договорів, наявність іпотечного майна, а також недоведеність позивачем фіктивності договорів дарування, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» про визнання договорів дарування недійсними такими, що не підлягають задоволенню.

Вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Свататенко О.В. та припинення права власності ОСОБА_2 є похідними від вимог про визнання договорів недійсними, а тому також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України вимоги щодо стягнення судових витрат задоволенню не підлягають.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст. ст. 2, 12,13, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, скасування рішення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 20.06.2024.

Суддя Огренич І. В.