Справа № 344/9603/15-ц
Провадження № 2/344/47/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

07.07.2015 Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, покликаючись на те, що відповідач, користуючись послугами, які надані позивачем, оплату за дані послуги не вносила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. З урахуванням уточнених позовних вимог, підприємство просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 8 749,88 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» відмовлено.

Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2015 року, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року задоволено частково касаційну скаргу Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго». Скасовано рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Системою автоматизованого розподілу дану цивільну справу розподілено судді Мелещенко Л.В.

У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді ОСОБА_3 вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи.

Системою автоматизованого розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження.

Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання. Причину неявки суду не повідомлено.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачами-відповідачами зобов`язання по оплаті наданих послуг теплопостачання.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» є виконавцем послуг теплопостачання для квартири за адресою: АДРЕСА_1 , (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), власником якої є ОСОБА_1 , яка є споживачем цих послуг.

Покликаючись на факт нездійснення оплати вартості отриманих та спожитих послуг, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 8 749,88 грн.

В обґрунтування розміру заборгованості відповідача представником позивача надано суду здійснений ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» розрахунок боргу за теплоенергію між ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго та гр. ОСОБА_1 , ос. рах. № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 з 01.06.2012 р. по 01.06.2015 (а.с. 3, т. 1) та Довідку від 04.08.2015 ос. рах. № 15 за опалення та за гарячу воду (а.с. 66, т. 1), зі змісту яких вбачається, що заборгованість відповідача станом на час розгляду справи становить 8 749,88 грн., яка складається з: 6664,59 грн. заборгованість за опалення, 2085,29 грн. заборгованість за гарячу воду.

Судовим наказом, виданим 22.09.2014 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 стягнуто в солідарному порядку на користь державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 8 850 грн. 09 коп. (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят гривень 09 копійок).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2014 року скасовано судовий наказ № 344/12011/14 від 22 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 8 850,09 грн на судового збору (а.с. 4, т. 1).

Судом, відповідно до ухвали від 15 березня 2023 року, витребувано інформацію щодо власника/власників квартири АДРЕСА_2 в Управлінні реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та в обласного комунального підприємства «Івано-Франківське ОБТІ».

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 329868569 від 21.04.2023 та згідно інформації, наданої ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 15.03.2023, власниками квартири АДРЕСА_2 , є: ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (по 1/2 частки).

Встановлено, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі ухвали суду від 12 липня 2023 року судом витребувано у Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори відомості відомості про повний склад спадкоємців після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Львів; інформацію щодо заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Львів; чи звертались спадкоємці із заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 ; інформацію щодо видачі свідоцтв про право на спадщину.

Згідно повідомлення Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 24.07.2023 № 973/01-16 зазначено, що у Першій Івано-Франківській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу за 806/2009 після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємцем майна померлого є мати ОСОБА_2 , яка подала заяву у встановленому законом порядку. Інші спадкоємці з заявами до нотаріальної контори не звертались та свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Відповідно до ухвали суду від 30 січня 2024 року до участі у справі залучено ОСОБА_2 як співвідповідача.

Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихпостановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Згідно зі ст.ст. 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно зі ст. 19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно ст. 20 вищезазначеного Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п. 1 ч. 3), оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3).

Відповідно до ст. 32 Закону, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно п. 30 Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Як слідує з матеріалів справи, у відповідачів наявна сума заборгованості у 8 749,88 грн (6664,59 грн заборгованість за опалення, 2085,29 грн заборгованість за гарячу воду) це сума заборгованості, яка існувала станом на 2005 рік (2617,53 грн) та в подальшому збільшувалася протягом 2005-2011 років.

Відповідач покликалася на те, що позивач пред`явив позов 07.07.2015 про стягнення заборгованості, що утворилася до 01.06.2012. Просила відмовити у позові за спливом строку давності.

Згідно зі статтею 257 та ч. 3 статті 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З представлених позивачем розрахунків слідує, що 13.12.2007 року Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» зверталося з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за послуги теплопостачання.

Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 24.12.2007 був виданий судовий наказ про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання на суму 5976 грн 17 коп з ОСОБА_4 .

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 березня 2011 року судовий наказ № 2н-2768/2007 року від 24 грудня 2007 року, виданий Івано-Франківським міським судом за заявою ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання на суму 5976 грн 17 коп з ОСОБА_4 - скасовано.

Також, як встановлено матеріалами справи, позивач звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 8 765,11 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2013 року позов задовольнено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного міського підприємства Івано-Франківськтеплокомуненерго 8765 грн. 11 коп. (вісім тисяч сімсот шістедесят п`ять гривень 11 коп.) заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання(а.с. 141-142, т. 1).

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2014 року у задоволені позову Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 8 765,11 грн. відмовлено.

Також, 29.04.2014 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 8850 грн. 09 коп.

Судовим наказом, виданим 22.09.2014 Івано-Франківським міським судо Івано-Франківської області, з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 стягнуто в солідарному порядку на користь державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 8 850 грн. 09 коп. (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят гривень 09 копійок).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2014 року скасовано судовий наказ № 344/12011/14 від 22 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 8 850,09 грн на судового збору (а.с. 4, т. 1).

Велика Палата ВС у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 року, узагальнила, що фактично існують два підходи до застосування позовної давності у наказному провадженні: а) позовна давність підтверджує наявність спору про право та виключає прийняття заяви про видачу судового наказу; б) суд не має враховувати позовну давність без заяви особи, а тому відсутні підстави відмовляти у прийнятті заяви про видачу судового наказу з підстав спливу позовної давності. Водночас пункт 5 ст. 165 ЦПК України визначає підставою для відмови у видачі судового наказу сплив строку позовної давності, який повинен встановити і застосувати суд без заяви боржника.

У справі, що розглядалася Верховним судом, стягувач звернувся із заявою в порядку пункту 3 ст. 161 ЦК України про видачу наказу про стягнення боргу із житлово-комунальних послуг. Суд не прийняв цю заяву через наявність спору про право. Пізніше стягувач подав вже позовну заяву із аналогічною вимогою, проте втратив час, і у відношенні частини суми боргу вже сплив строк позовної давності. Боржник під час розгляду позову зробив заяву про застосування строку позовної давності, і суд з цієї підстави відмовив у стягненні.

У даній справі ця позиція не може бути застосована, позаяк стягувач не лише звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу у межах строку позовної давності, а й отримав такий наказ.

Як зазначено у рішенні касаційної інстанції у даній справі ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року: «Суди попередніх інстанцій встановивши факт періодичного часткового погашення відповідачем боргу, що свідчить про визнання цього боргу, відкинули доводи позивача щодо подання ним до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, дійшли передчасного висновку про застосування положень частини другої статті 264 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування частини другої статті 264 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року.».

Відтак, звернення з заявою про видачу судового наказу свідчить про переривання строку позовної давності.

Також, з представлених позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що у 2011 році річне нарахування становило 893,53 грн. за опалення та гарячу воду, оплата здійснена відповідачем становить 1608,30 грн.; у 2013 році сума нарахувань складає 1666,32 грн. за опалення, сума оплати - 1742,32 грн; у 2015 році нарахування становить 1144,23 грн (станом на 01.08.2015), а оплата - 1566,00 грн.

Встановлено, що у лютому 2010 року при місячному нарахуванні 215,45 грн відповідачем здійснена оплата 280,00 грн; у травні та червні 2010 року при нарахуванні абонплати в сумі 63,92 грн. кожного місяця відповідачем оплачено 80,00 грн та 70,00 грн відповідно.

У лютому 2011 року при нарахуванні 202,66 грн проведено оплату 416,01 грн; у вересні 2011 року абонплата становила 63,92 грн, а відповідачем оплачено 177,92 грн.

У березні 2012 року при нарахуванні 211,31 грн оплачено 220,55 грн.

У січні 2013 року при нарахуванні 260,19 грн проведено оплату 388,75 грн; у серпні 2013 року нараховано 63,92 грн, а оплачено 80,00 грн.

У вересні і 2014 року при нарахуванні 67,68 грн, здійснено оплату 198,00 грн.

Також, як вказує позивач, відповідачем проведено оплату у червні 2015 року у сумі 300,00 грн та у липні 2015 року 1166,00 грн, вже після звернення ДМП «ІФТКЕ» з позовом, в той час коли абонплата за вказані місяці становила по 67,68 грн.

З квитанцій, доданих до матеріалів справи, вбачається, що відповідачем не зазначався період, за який нею здійснювалася оплата послуг теплопостачання.

Як зазначено в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року: «Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зауважив, що заборгованість, яку просить позивач стягнути з відповідача виникла за період з 2005 року до 2011 року включно, тобто поза межами строку позовної давності, оскільки поточна заборгованість відповідачем сплачена навіть з переплатою. При цьому судом першої інстанції залишено поза увагою, що матеріали справи не містять даних про сплату відповідачем саме поточної заборгованості за рахунками, виставленими за конкретний період, а не в рахунок попереднього боргу, як зазначала відповідач. З наданих відповідачем квитанцій вбачається, що на відповідний рахунок позивача вносилась оплата за послуги теплопостачання, проте без зазначення періоду за який така оплата перераховувалась.».

На підставі пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 , розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Положеннями частини 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наданих відповідачем квитанцій вбачається, що на рахунок позивача вносилась оплата за послуги теплопостачання, проте без зазначення періоду за який така оплата перераховувалась. Дані про сплату відповідачем саме поточної заборгованості за рахунками, виставленими за конкретний період, а не в рахунок попереднього боргу, відсутня.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідачів слід стягнути 243,60 гривні судового збору на користь позивача.

На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 268 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання у сумі 8749 (вісім тисяч сімсот сорок дев`ять) гривень 88 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» витрати зі сплати судового збору в сумі по 128 грн 80 коп. з кожної.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 02.04.2024 року.