Єдиний унікальний номер справи 204/3906/21
Провадження № 2/183/162/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю: секретаря судового засідання Петрієнко В. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ромаська Є. В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Хрипунова Д. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , предмет якого змінила у липні 2022 року, про встановлення факту проживання однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення компенсації частки спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 06 червня 2006 року до 05 лютого 2021 року вона з відповідачем спільно проживати однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. У листопаді 2011 року між сторонами було укладено церковний шлюб, який у лютому 2021 року було припинено. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Починаючи з лютого 2021 року відповідач почав ухилятися від ведення спільного побуту, виховання дитини, особисті відносини між сторонами остаточно зіпсувалися, і тому 05 лютого 2021 року позивач виїхала з будинку в м. Підгороднє, де сторони спільно мешкали останні вісім років, тобто сімейні відносини між сторонами припинились.

За час спільного проживання сторін однією сім`єю як чоловік і жінка, сторони спільно придбали за житловою програмою «Пільгове молодіжне кредитування» квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Під час оформлення документів для отримання зазначеної квартири до Фонду була подана інформація про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх спільний син ОСОБА_4 , та син ОСОБА_2 від першого шлюбу є молодою сім`єю, яка потребує житло для проживання, у зв`язку із чим їм і була видана вищезазначена квартира. Окрім того, за спільні кошти сторін в травні 2017 року був придбаний легковий автомобіль Toyota «Corolla», державний номер НОМЕР_1 .

З 05 лютого 2021 року, з моменту фактичного припинення сімейних відносин між сторонами, позивач не мала і не має можливості користуватися спірним автомобілем, а спірна квартира була відчужена відповідачем без її згоди, у зв`язку з чим вона звертається з цим позовом до суду і просить: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 06 червня 2006 року до 05 лютого 2021 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках легковий автомобіль Toyota «Corolla», 2014 року випуску, кузов - седан, білого кольору, об?єм двигуна 1329 см3, державний номер НОМЕР_2 ; у порядку поділу спільної сумісної власності чоловіка і жінки, які проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу визнати за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль Toyota «Corolla», 2014 року випуску, кузов - седан, білого кольору, об?єм двигуна 1329 см3, державний номер НОМЕР_1 , припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на частку зазначеного автомобіля; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 157 599 гривень 00 копійок в рахунок компенсації вартості частки транспортного засобу - легкового автомобіля Toyota «Corolla», 2014 року випуску, кузов - седан, білого кольору, об?єм двигуна 1329 см3, державний номер НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 518 105 гривень 67 копійок в рахунок компенсації вартості частки нерухомого майна, що було їх спільною сумісною власністю та відчужене без згоди позивача, квартири загальною площею 81 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав.

Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року позовну заяву передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 10 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги з урахуванням зміни предмету позову підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити через відсутність факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Суд, заслухавши вступне слово та пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, дійшов такого.

Фактичні обставини справи, установлені судом.

Відповідач ОСОБА_2 до 18 серпня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 06 вересня 2011 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, наданим суду у засвідченій представником відповідача копії (т. 2 а.с. 22 зворот).

Відомостей про перебування або не перебування позивача у зареєстрованому шлюбі у спірний період позивачем суду не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого записані сторони (т. 1 а.с. 10).

Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 18 квітня 2013 року за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка у подальшому була ним відчужена (т. 1 а.с. 144-145).

У 2017, 2019, 2020 роках відповідач мав у власності транспортний засіб Toyota Corolla, 2014 року випуску, дата набуття права власності 13 травня 2017 року, що підтверджується деклараціями особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за відповідні роки (т. 1 а.с. 23-31). При цьому декларацією за 2017 рік спростовуються доводи сторони відповідача про те, що зазначений автомобіль відповідач отримав у подарунок від матері і вона сплачувала вартість автівки, оскільки у Декларації у розділі 14 Видатки та правочини суб`єкта декларування зазначено про здійснення відповідачем видатку у розмірі, що відповідає вартості автомобіля, зазначеного у цій же декларації, вид видатку придбання транспортного засобу (т. 1 а.с. 25).

Норми права, які застосовує суд, і мотиви їх застосування.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Спірні правовідносини стосуються встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з 06 червня 2006 року до 05 лютого 2021 року, визнання спірного майна, придбаного у вказаний період, спільною сумісною власністю та здійснення його поділу.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17,

від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі

№ 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку про неможливість встановлення факту спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу у період з 06 червня 2006 року до 18 серпня 2010 року, оскільки у цей період відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, що відповідатиме принципу одношлюбності, передбаченому ст. 25 СК України.

На підтвердження обставин позову позивачем подані суду такі докази у засвідчених ним копіях: свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дублікати чеків про сплату ОСОБА_6 та ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_3 , подані за: серпень 2019 року, вересень 2019 року, грудень 2019 року, травень 2020 року, листопад 2020 року, січень 2020 року, лютий 2020 року, травень 2020, січень 2021 та лютий 2021 року, довідка Керуючого Харківсько-Богодухівською єпархією вих. № 31 від 05 лютого 2021 року, світлини на 3 аркушах, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Також надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості, скріншот з сайту продажу автомобілів щодо ринкової вартості автомобіля Toyota Corolla та незасвідчені копії декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_2 за 2016, 2017, 2019, 2020 роки, відкритий доступ до яких забезпечено у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Надаючи правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, про недоведеність позивачем ОСОБА_1 факту проживання з відповідачем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, чи її майнової участі у придбанні спірних квартири та автомобіля.

Так, відповідно до довідки Керуючого Харківсько-Богодухівською єпархією вих. № 31 від 05 лютого 2021 року, вона видана в зв?язку зі зверненням до єпархіального управління ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з проханням про підтвердження офіційного розлучення і припинення церковного шлюбу. У цій довідці зазначено, що після розгляду даної справи і взяття до відома важливої причини, а саме - зради одного з подружжя, не було знайдено канонічних перешкоди до припинення церковного шлюбу, а тому і було прийнято рішення про підтвердження розірвання оного і благословення на повторний шлюб. У зв?язку з чим з цього моменту подружжя позбавляються від спільних шлюбних клятв і стають абсолютно вільними в своєму подальшому положенні і вирішенні своїх сімейних питань. Однак, зазначена довідка не містить жодних посилань на період церковного шлюбу між зазначеними особами, а тому не є доказом факту проживання сторін однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у спірний період.

Дублікати чеків, надані позивачем про сплату ОСОБА_6 та ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг, подані за: серпень 2019 року, вересень 2019 року, грудень 2019 року, травень 2020 року, листопад 2020 року, січень 2020 року, лютий 2020 року, травень 2020, січень 2021 та лютий 2021 року, також не можуть слугувати доказом на підтвердження факту спільного проживання сторін однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у спірний період, оскільки охоплюють лише частину 2019, 2020, 2021 років.

Посилання позивача на те, що сторони звернулися до Дніпропетровського регіонального управління Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву і під час оформлення документів для отримання спірної квартири до Фонду була подана інформація про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх спільний син ОСОБА_4 , та син ОСОБА_2 від першого шлюбу, є молодою сім`єю, яка потребує житло для проживання, у зв`язку із чим їм і була видана спірна квартира, чим також на думку позивача підтверджуються її позовні вимоги, спростовується Розрахунком розміру кредиту, сум внесків позичальника та суми коштів на страхування в період будівництва (реконструкції) житла щодо спірної квартири, у якому складом сім`ї позичальника зазначено: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , всього 2 чол. Крім того, з цього Розрахунку убачається, що нормативна площа житла розраховувалась виходячи зі складу сім`ї позичальника в кількості 2 чол. (т. 2 а.с. 20).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач також посилається на те, що при оформленні спільного сина ОСОБА_3 до Комунального закладу дошкільної освіти комбінованого типу № 14 «Струмочок» Новомосковської міської ради та ліцею № 11 міста Новомосковська в обох заявах батьками зазначалися позивач та відповідач, а місце проживання: АДРЕСА_1 , проте доказів на підтвердження зазначених обставин позивач суду не надав.

Щодо наданих позивачем світлин, суд зазначає, що хоча судом і встановлено, що на них зображені сторони, інші особи жіночої та чоловічої статі, діти, у різних життєвих обставинах, при цьому спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19.

Наведені у показаннях допитаних зі сторони позивача свідків ОСОБА_8 ОСОБА_9 , обставини життя позивача, відповідача та їх спільної дитини, не дають суду можливості достовірно встановити наявність у сукупності у сторін у спірний період всіх ознак, що притаманні подружжю, як то факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. У той час, як свідки зі сторони відповідача ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 або категорично заперечували факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, або ж були не обізнані щодо особистого життя відповідача та позивача.

Показання свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що позивач та відповідач проживали разом як чоловік і дружина в будинку, розташованому в м. Підгороднє, відповідач приїжджав до будинку після роботи, позивач подавала йому вечерю, вони удвох їздили на відпочинок, а вона при цьому залишалась з їх спільним сином ОСОБА_3 , як і показання свідка ОСОБА_16 , яка зазначила, що поведінка та стосунки позивача та відповідача, які вона спостерігала, складали враження, що вони проживають однією сім`єю як чоловік та дружина, не можуть бути визначальними у вирішенні цієї справи. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16.

Інші доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, та подані письмові докази самі по собі та в їх сукупності не мають вирішального значення для розгляду цієї справи, а тому не враховуються судом при ухваленні рішення та не оцінюються.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач, який брав участь у судовому процесі з розгляду цієї справи через представника, представленого адвокатом, у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але під час розгляду цієї справи цього зроблено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи, письмових доказів та показань свідків, наданих суду, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов ОСОБА_1 в частині позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягає як недоведений, а інші позовні вимоги не підлягають задоволенню як похідні вимоги від первісної позовної вимоги.

Судові витрати віднести на рахунок сторін, що їх понесли.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок сторін, що їх понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ;

- ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 .

Повне рішення суду складено та підписано 04 квітня 2024 року.

Суддя Г.Є. Майна