Провадження № 22-ц/812/1732/24 Суддя першої інстанції Румянцева Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2024 року м. Миколаїв Справа № 489/5091/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання Біляєвій В.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гранцерт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2024 року, повний текст якого складено 09 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Румянцевої Н.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про стягнення належних звільненому працівникові сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, змінивши його в подальшому, до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі АТ «Миколаївгаз», Товариство) про стягнення належних звільненому працівникові сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позов обґрунтовано тим, щовідповідно до рішення Наглядової ради АТ «Миколаївгаз», яке оформлене пунктом 2 протоколу від 25 лютого 2022 року, № 25/05-2022 його з 01 липня 2022 року було обрано до складу Правління Товариства на посаду комерційного директора.

22 червня 2022 року між ОСОБА_1 та АТ «Миколаївгаз» укладено Контракт із додатком до нього, на підставі якого між сторонами виникли трудові правовідносини із визначенням суттєвих умов трудової угоди. Визначено строк дії угоди, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організації праці, умови розірвання трудового договору, в тому числі, дострокового.

Наказом АТ «Миколаївгаз» від 14 серпня 2023 року № 1072-ос, на підставі рішення Наглядової ради товариства, яке оформлене протоколом, позивача 14 серпня 2023 року звільнено на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України, тобто розірвано трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Пунктом 2 вказаного наказу, ОСОБА_1 передбачено нарахування та виплата вихідної допомоги у розмірі шести середньомісячних заробітних плат відповідно до статті 44 КЗпП України, а пунктом 3 наказу передбачено нарахування та виплата компенсації невикористаної відпустки за 74 календарних дні.

На час звільнення, йому нараховано до виплати 2 731 552.35 грн, 31 серпня 2023 року йому виплачено лише 1 027 700.08 грн. Залишок суми у розмірі 1 703 852.27 грн йому не виплачено.

Після його звільнення з посади комерційного директора, з ним не було проведено розрахунок, не виплачено 2 925 197.55 грн вихідної допомоги та 473 676.21 грн нарахованої компенсації за невикористану відпустку.

Після звільнення ОСОБА_1 з роботи не провівши розрахунок, відповідач зменшив суми розрахунку до 1 336 987.94 грн. Це відбулося за рахунок зменшення розміру вихідної допомоги та компенсації відпустки відповідно з 2 925 197.55 грн до 970 941.72 грн і з 473 676.21 грн до 311 345.37 грн внаслідок того, що товариством із розрахунків середнього заробітку була виключена премія, яка виплачена йому під час роботи на підставі наказу від 24 серпня 2023 року № 1138-ос про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 № 1072-ос від 14 серпня 2023 року.

Рішення наглядової Ради від 12 травня 2023 № 12/05-2023 про виплату премії ніби не набуло чинності та було скасовано рішенням тієї ж наглядової ради відповідача від 21 серпня 2023 № 3/23.

Позивач вважає, що наказ від 24 серпня 2023 року № 1138-ос на підставі якого було проведено перерахунок та зменшені належні йому до виплати суми є незаконним. Цей наказ прийнятий безпідставно із порушенням вимог діючого законодавства України та порушує його права.

Наказ про перерахунок нарахованої позивачу суми до виплати при звільненні є незаконним, як і сам проведений перерахунок. Посилання відповідача в наказі на певні корпоративні рішення є безпідставним. Так, ці акти були прийняті лише 21 серпня 2023 року, тобто після його звільнення, а виплата всіх належних йому сум мала відбутися за статтею 116 КЗпП України 14 серпня 2023 року, премія була виплачена йому під час роботи.

Скасування корпоративного рішення наглядової Ради відповідача від 12 травня 2023 року, яке оформлене протоколом № 12/05-2023 відповідно до рішення тієї ж ради від 23 серпня 2023 року № 3/23 взагалі не є підставою для неврахування суми премії, які були нараховані та виплачені позивачу за підсумками роботи у 2023 році відповідно до наказу від 17 травня 2023 року № 653-ос.

Наказ АТ «Миколаївгаз» від 12 вересня 2023 року № 1221-ос, відповідно до якого скасовано наказ від 17 травня 2023 № 653-ос щодо нарахування та виплати позивачу премії є хибним та незаконним.

Наказ Товариства від 17 травня 2023 року № 653-ос вичерпав свою дію, так як цей локальний акт вже був реалізований. Тому скасування вказаного наказу ніяким чином не впливає на зміну обставини щодо необхідності включення сум премії для обчислення середньої заробітної плати. Скасування зазначеного наказу за умови його повної реалізації та після його звільнення є неможливим.

Ні статут АТ «Миколаївгаз», ні положення КЗпП України не передбачено повноважень Голови правління на свій розсуд скасовувати раніше прийняті накази, що регулюють трудові відносини, які були припиненні.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати незаконними накази АТ «Миколаївгаз»: від 24 серпня 2023 року № 1138-ос про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 від 14 серпня 2023 року № 1072-ос; від 12 вересня 2023 року № 1221 про скасування наказувід 17 травня 2023 року № 653-ос «Про виплату премій» зокрема в частині, яка стосується ОСОБА_1 ;

- стягнути з відповідача на його користь 1 703 852.27 грн належних йому при звільненні сум, обрахованих з відрахуванням утриманих податків і зборів;

- стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку, виходячи з 22 675.95 грн середньоденної заробітної плати;

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 компенсацію на невикористану відпустку у розмірі 211 900 грн 50 коп.

Стягнуто з АТ «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1 941 883 грн 44 коп..

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави недоплачений судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 8 132 грн 93 коп.

Стягнуто з АТ «Миколаївгаз» в дохід держави 783 грн 06 коп. судового збору за задоволені позовні вимоги.

Рішення суду мотивовано тим, відповідач розраховуючи середньоденну заробітну плату безпідставно не включав до розрахунку виплачену в травні 2023 року премію в сумі 1 242 240 грн, яка є одноразовою премією та повинна бути включена до розрахунку компенсації за невикористану відпустку,

Крім того, ОСОБА_1 при звільненні підлягали виплаті кошти у розмірі 1 444 617.93 грн, з яких з відрахуванням безспірних сум було виплачено 1 027 700.08 грн. Отже, з урахуванням розміру недоплаченої компенсації (211 900.50 грн) до виплати підлягало 1 656 518.43 грн (1 444 617.93+211 900.50 грн). За такого, процент задоволених вимог позивача щодо грошової компенсації за невикористану відпустку складає 17,1%, що складає 330 120.18 грн, та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, АТ «Миколаївгаз», подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 211 900.50 грн, змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1 941 883.44 грн та стягнути за період з 15 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку в розмірі 82 793.48 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за змістом Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100), при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

За змістом Протоколу Наглядової ради Скаржника № 12/05-2023 від 12 травня 2023 року було вирішено виплатити Голові та членам Правління Товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року в розмірі, зокрема, позивачу в сумі 1 242 240 грн. Будь-яких інших посилань на підстави (передумови) виплати такої премії, її характер, вказаний Протокол не містить.

В судовому засіданні обидві сторони підтвердили ту обставину, що в минулому такий вид премії (заохочення) ніколи членам Правління не виплачувався.

Відтак, не зважаючи на формулювання назви відповідної виплати щодо позивача як "премія (заохочення)", ця виплата відноситься до передбачених підпунктом "б" пункту 4 Порядку № 100 одноразових виплат (перелік яких в даному пункті не є вичерпним), тобто витрат, які не включаються при обчисленні середньої заробітної плати.

Всупереч наведеному, порушуючи норми абзацу 1, 4 пункту 3 та підпункту б) пункту 4 Порядку № 100, суд І інстанції відніс виплачену у травні 2023 року премію до місячної вказавши про необхідність її врахування для розрахунку середнього заробітку у травні 2023 року відповідно до абзац 3 пункту 3 Порядку № 100, незважаючи на зазначення у цьому абзаці слова «премія» у множині.

Отже висновок до якого дійшов суд першої інстанції, що скаржник безпідставно не включив вказану премію для розрахунку середнього заробітку для вирахування компенсації невикористаної відпустки, суперечить наведеним нормам матеріального права, а тому сума недоплаченої компенсації невикористаної відпустки, яка розрахована судом, не підлягає стягненню.

В свою чергу, нарахована скаржником компенсація невикористаної відпустки в сумі 311 345.37 грн була виплачена позивачеві 30 серпня 2023 року (з урахуванням податків та зборів).

Так, на думку суду першої інстанції середній заробіток за час розрахунку при звільненні позивача слід розраховувати за період з 15 серпня 2023 року по день винесення рішення 08 серпня 2024 року, що складає 11 місяців та 25 днів. При цьому, відповідно до вимог статті 117 КЗпП цей період не може перевищувати 6 місяців.

Крім того, у мотивувальній частині судового рішення суд дійшов наступного висновку, що з урахуванням розміру недоплаченої компенсації з урахуванням проценту задоволених вимог позивача щодо грошової компенсації за невикористану відпустку з відповідача як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 підлягає стягненню 330 120.18 грн.

В резолютивній частині судового рішення суд зазначив про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1 941 883 грн 44 коп.

Наведене свідчить як про порушення судом норм матеріального права вимог статті 117 КЗпП, так і про невідповідність викладених у мотивувальній та резолютивній частинах судового рішення, висновків суду першої інстанції, що є порушенням норм процесуального права.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення Наглядової ради АТ «Миколаївгаз», яке оформлене пунктом 2 протоколу від 25 лютого 2022 року № 25/05-2022, позивача з 01 липня 2022 року було обрано до складу Правління Товариства на посаду комерційного директора.

24 червня 2022 року між АТ «Миколаївгаз» та ОСОБА_1 укладено Контракт з членом Правління АТ «Миколаївгаз», відповідно до якого, працівник приймається на роботу в Товариство до складу правління: членом правління Товариства на посаду Директора комерційного, відповідно до рішення Наглядової ради Товариства від 25 травня 2022 року (протокол № 25/05-2022).

Відповідно до пункту 1.2 Контракту, цей контракт є строковим трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між товариством і працівником.

Згідно пункту 7.1 Контракту, цей контракт є укладеним з дати його підписання сторонами та діє з 01 липня 2022 року по 30 червня 2025 року включно.

Згідно з додатком до Контракту з членом Правління АТ «Миколаївгаз» від 24 червня 2022 за виконання обов`язків, передбачених Контрактом, працівнику встановлено щомісячний посадовий оклад в розмірі 120 000 грн. Сторони встановили, що в розмірі посадового окладу працівника вже враховані ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи члена Правління Товариства (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), і в подальшому не можуть бути додатково нараховані (виплачені) працівнику. Працівнику може виплачуватись річна премія. Виплата працівнику річної премії здійснюється за результатами оціни індивідуальних показників ефективності, що встановлюються на поточний рік, та виключно за умови прийняття відповідного рішення Комітетом з кадрів та винагород, а у разі якщо цей комітет не сформовано Наглядовою радою Товариства. Рішення оформлюється протоколом засідання Комітету з кадрів та винагород, а у разі якщо цей комітет не сформовано протоколом засідання Наглядової ради Товариства. Річна премія працівника встановлюється в розмірі до 480 000 грн, що складає 100% всього розміру річної премії. Працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії (заохочення) за рішенням Наглядової ради Товариства.

Як вбачається з протоколу від 11 серпня 2023 року № 2/23 засідання Наглядової ради АТ «Миколаївгаз», зокрема, вирішено припинити повноваження голови правління товариства та усіх діючих членів товариства з 14 серпня 2023 року.

Працівник може бути звільнений з займаної посади, а цей контракт розірваний до закінчення строку його дії, зокрема, у разі прийняття Загальними зборами акціонерів або Наглядовою радою товариства рішення про дострокове припинення повноважень (відкликання) члена Правління. Ця підстава для звільнення працівника може бути застосована не раніше, ніж з 01 січня 2023 року.

Відповідно до протоколу від 25 травня 2022 року, № 25/05-2022 засідання Наглядової ради АТ «Миколаївгаз» вирішено припинити повноваження Голови та членів правління товариства 30 червня 2022 року у зв`язку з закінченням 30 червня 2022 року строку дії Контрактів, зокрема, ОСОБА_1 директора комерційного.

Наказом АТ «Миколаївгаз» від 14 серпня 2023 року № 1072-ос, звільнено 14 серпня 2023 року з посади директора комерційного члена Правління АТ «Миколаївгаз» ОСОБА_1 , згідно пункту 5 статті 41 КЗпП України.

З копії розрахункового листка за серпень 2023 року, виданого ОСОБА_1 Директору комерційному (при звільненні) вбачається, що всього нараховано 3 453 574.61 грн, з яких: 2 925 197.55 грн вихідна допомога; 473 676.21 грн компенсація відпустки; 54 700.85 грн - оклад. Всього утримано 673 447.05 грн, з яких: 51 803.62 грн - військовий збір; НДФЛ 621 643.43 грн. Всього виплачено 99 243.56 грн, з яких: 48 575.21 грн - аванс; 50 668.35 грн чергова виплата з погашення боргів. Борг за підприємством на кінець місяця склав 2 731 552.35 грн.

Як вбачається з протоколу № 12/05-2023 засідання Наглядової ради АТ «Миколаївгаз» від 12 травня 2023 року, вирішено виплатити голові та членам правління товариства премії (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року у наступному розмірі, зокрема, директору комерційному 1 242 240 грн.

З наказу № 653-ос від 17 травня 2023 року, вбачається, на підставі протоколу № 12/05-2023 засідання наглядової ради АТ «Миколаївгаз» від 12 травня 2023 року, що вирішено виплатити премію за підсумками роботи за рік (період за перші чотири місяці 2023), зокрема, ОСОБА_1 у розмірі 1 242 240 грн.

Протоколом від 21 серпня 2023 року № 3/23 засідання Наглядової ради АТ «Миколаївгаз», вирішено скасувати рішення Наглядової ради АТ «Миколаївгаз» від 12 травня 2023 року протоколом № 12/05-2023.

Відповідно до наказу АТ «Миколаївгаз» від 05 вересня 2023 року № 06.1-215-0923, наказано провести службове розслідування щодо правомірності та обґрунтованості виплати премій голові та членам правління Товариства на підставі протоколу засідання Наглядової ради АТ «Миколаївгаз» від 12 травня 2023 року № 12/05-2023.

Згідно висновку за матеріалами службового розслідування від 11 вересня 2023 року, комісія прийшла до висновку, що прийняття та підписання наказу АТ «Миколаївгаз» від 17 травня 2023 року № 653-ос, на підставі якого було здійснено нарахування та подальша виплата премії голові та членам правління, без отримання Товариством оригіналу протоколу наглядової ради від 12 травня 2023 року № 12/05-2023 разом з бюлетенями членів наглядової ради, є неправомірним, тому в діях посадових осіб АТ «Миколаївгаз» вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364-1, 366, 191 КК України. Запропоновано скасувати наказ АТ «Миколаївгаз» від 17 травня 2023 року № 653-ос про що управлінню персоналом підготувати відповідний наказ.

Як вбачається з наказу АТ «Миколаївгаз» від 24 серпня 2023 року № 1138-ос, головному бухгалтеру ОСОБА_2 наказано здійснити перерахунок вихідної допомоги, компенсації невикористаних відпусток ОСОБА_1 .

На виконання цього наказу бухгалтерією товариства було здійснено перерахунок суми вихідної допомоги з 2 925 197.55 грн до 970 941.72 грн та суми компенсації відпустки з 473 676.21 грн до 311 345.37 грн. Відповідно загальна сума нарахування при звільненні позивача зменшена до 1 336 987.94 грн. З урахуванням сплачених сум податків в розмірі 260 712.65 грн а також сплаченого авансу в сумі 48 575.21 грн, остаточна сума розрахунку при звільненні позивача склала 1 336 987.94 грн- 260 712.65 грн- 48 575.21 грн = 1 027 700.08 грн. 31 серпня 2023 року позивачу було перераховано 1 027 700.08 грн.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає не в повній мірі.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні безпечні, і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Одним із гарантій забезпечення прав громадян на право є передбачений у статтях 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі припинення повноважень посадових осіб.

При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (стаття 44 КЗпП України).

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (стаття 117 КЗпП України).

Чинне національне законодавство закріплює правозахисні гарантії утримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, пов`язаних з порушенням трудового законодавства й ухвалення трудових спорів працівників і службовців, спрямованих на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику компенсації за невикористану відпустку при звільненні.

У цій справі встановлено, що наказом АТ «Миколаївгаз» від 14 серпня 2023 року № 1072-ос на підставі рішення Наглядової ради АТ «Миколаївгаз», яке оформлене протоколом, ОСОБА_1 14 серпня 2023 року звільнено з АТ «Миколаївгаз» за пунктом 5 статті 41 КЗпП України, тобто розірвано трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку припинення повноважень посадових осіб (пункт 1 наказу). Пунктом 2 вказаного наказу передбачено нарахування та виплата позивачу вихідної допомоги у розмірі 6 середньомісячних заробітних плат відповідно до статті 44 КЗпП України, а пунктом 3 наказу передбачено нарахування та виплата ОСОБА_1 компенсації невикористаної відпустки за 63 календарних дні.

За умовами трудового договору (контракту), а саме додатку до нього, ОСОБА_1 при укладенні трудового договору погодився, що річна премія працівника встановлюється в розмірі до 480 000 грн, що складає 100% всього розміру річної премії (пункт 5 Додатку до контракту від 24 червня 2022 року). Працівнику можуть сплачуватися інші місячні премії (заохочення) за рішенням Наглядової ради товариства ( пункт 9 Додатку до контракту від 24 червня 2022 року).

За рішенням наглядової ради АТ «Миколаївгаз» від 12 травня 2023 року було розглянуто питання «Про виплату голові та членам правління товариства премії (заохочення)» та було вирішено виплатити голові та членам правління товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року, зокрема, й ОСОБА_1 у розмірі 1 242 240 грн.

На реалізацію цього рішення було видано наказ від 17 травня 2023 року № 653-ос АТ «Миколаївгаз» «Про нарахування та виплату премії», за яким визначено виплатити за підсумками роботи за рік (період за перші чотири місяці 2023 року), зокрема ОСОБА_1 премію у розмірі 1 242 240 грн. Премія була виплачена позивачу за травень 2023 року.

Порядок обчислення середнього заробітку визначено постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (з відповідними змінами станом на час звільнення позивача), якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок).

Цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки (підпункт «а» пункту І) та вихідної допомоги (підпункт «є» пункту І).

Відповідно до статті 24 Закону України Про відпустки, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

За змістом підпункту 2 пункту ІІ обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 року, проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт (абзац 2 пункту 3 Порядку).

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати (абзац 3 пункту 3 Порядку).

З огляду на наведені приписи Порядку щодо обрахування компенсації за невикористану відпустку, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір компенсації за використану відпустку позивачу повинен складати виплату у розмірі 523 245.87 грн, саме з урахуванням при розрахунку такої виплати одноразової премії, що була виплачена позивачу в травні 2023 року. Також суд першої інстанції правильно виходив з приписів абзацу 3 пункту 3 Порядку.

При цьому доводи апеляційної скарги Товариства, що абзац 3 пункту 3 Порядку неправильно розтлумачено судом першої інстанції з огляду на те, що в цьому абзаці зазначається не одна премія, використовується це слово у множинному значенні є неприйнятними, оскільки цей абзац визначає саме обрахування премій (в тому числі за місяць) різних видів премій та порядок їх обрахування, а в абзаці 2 пункті 3 йдеться про обрахування суми нарахованої заробітної плати.

Також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі відповідача на підпункт «б» пункту 4 Порядку, як на такий, що також не передбачає врахування одноразової премії, оскільки цей підпункт передбачає іншу правову природу одноразових виплат (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо), до яких премія (заохочення) не відносяться.

При цьому суд першої інстанції правильно відрахував від визначеної суми такої компенсації за невикористану відпустку, суму такої виплати виплаченої відповідачем 31 серпня 2023 року, що склало 311 345.37 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що виплачена одноразова премія в травні 2023 року повинна бути включена в розрахунок середньої заробітної плати за чотири місяці правильно не прийнято судом до уваги, оскільки встановлено, що це одноразова премія, що підлягала виплаті одноразово в травні 2023 року.

Для визначення розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні суд першої інстанції правильно виходив з середньомісячної заробітної плати позивача визначеної при звільненні за період з 15 серпня 2023 року по 08 серпня 2024 року, що складає: 7 526.68 грн х 258 робочих дня = 1 1941 883.44 грн.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з обрахування середнього заробітку відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку.

Для обчислення середньоденної заробітної плати позивача суд враховує розмір окладу за червень 2023 року - липень 2023 року та виплачені річні премії за цей час. За червень 2023 оклад складає 109557,77 грн. та 38554,22 грн. річної премії; за липень 2023 року оклад становить 120000,00 грн. та 40481,93 грн. річної премії, а всього за червень та липень 2023 року оклад складає 229557,77 грн. та виплачені річні премії 79036,15 грн., а всього 308593,92 грн. В червні 2023 року ОСОБА_1 відпрацьовано 20 робочих дня, в липні 2023 року - 21 робочих днів, а разом за червень та липень 2023 року - 41 робочих днів. Тому, для обчислення середньоденної заробітної плати позивача необхідно оклад та річні премії за червень і липень 2023 року поділити на кількість відпрацьованих робочих днів за цей період (308593,92 грн. / 41 робочих дня), що становить 7526,68 грн. за один відпрацьований робочий день.……………

Положення частини 1 та 2 статті 117 КЗпП України стосуються відмінних (різних) правових ситуацій, які передбачають різні правові наслідки для роботодавця у разі затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника, при цьому істотне значення має наявність спору щодо сум належних працівникові при звільненні.

Частина 1 статті 117 КЗпП України передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплатити працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини 2 статті 117 КЗпП України, має право на відшкодування, якщо спір буде вирішено на його користь. Розмір заборгованості та відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд.

Отже, у разі якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в такому випадку, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 2 статті 117 КЗпП України).

Таким чином, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок, та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця ( пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правильно врахував судову практику, зокрема, пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, за ким суд при застосуванні зазначеної статті, повинен проаналізувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, суд першої інстанції правильно застосував у справі, що розглядається

критерії пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України та дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 у розмірі 330 120.18 грн, навівши при цьому розрахунок такої компенсації, з яким погоджується й відповідач.

Між тим, суд першої інстанції в резолютивній частині визначив, що стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 у розмірі 1 941 883.44 грн, не надавши будь-яких обґрунтувань в мотивувальній частині судового рішення, що не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. З огляду на це, колегія погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини ( частина 4 статті 376 ЦПК України).

З урахування викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, допустивши не відповідність мотивувальної та резолютивної частин судового рішення щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому апеляційна скарга АТ «Миколаївгаз» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні в резолютивній частині щодо розміру середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2024 року оскаржувалось АТ «Миколаївгаз» тільки в частині задоволених позовних вимог.

За такого апеляційним судом законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не перевірялась.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу АТ «Миколаївгаз» було задоволено на 73.83 %.

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач сплатив судовий збір в розмірі 7 275.79 грн, який було сплачено за оскарження рішення в частині задоволення двох позовних вимог, за однією з яких позивач звільнений від сплати судового збору.

За оскарження рішення суду в частині позовних вимог, за якими ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору, підлягав сплаті судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5 443.15 грн

За такого, з ОСОБА_1 на користь АТ «Миколаївгаз» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, в розмірі 4 018.68 грн (5 443.15 грн х 73.83% = 4 018.68 грн).

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в резолютивній частині змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 330 120 грн 18 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Оскаржуване судове рішення в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» 4 018 грн 68 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко

Повний текст постанови складено 18 грудня 2024 року.