КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року місто Київ

справа №382/1257/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року позивач звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просив:

встановити йому додатковий строк у 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що 21 липня 2023 року вінотримав від Яготинської державної нотаріальної контори лист-повідомлення про те, що на його ім'я Соснівською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області було посвідчено заповіт від 09 листопада 2017 року№43 на земельну ділянку від ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що 28 липня 2023 року він подав до Яготинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , однак листом №331/02-14 Яготинська державна нотаріальна контора повідомила про пропуск ним строку для прийняття спадщини та рекомендувала звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Зазначав, що факт не знання його про існування заповіту унеможливило прийняття ним спадщини у встановлені законом строки.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смертіІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

На обґрунтування вимог посилався на те, що ОСОБА_3 не скористався своїм правом на звернення до нотаріуса в передбачений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, а тому в силу вимог ст.ст.1269, 1270, 1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину і не набуває права на здійснення спадкування після смерті ОСОБА_5 .

Вказував, що слід звернути увагу на те, за яких обставин посвідчувався 09 листопада 2017 року заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.4275 га, кадастровий номер: :03:002:0009, яка знаходиться на території Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Зазначав, що за 6 місяців до посвідчення вказаного заповіту, 01 квітня 2017 року між ОСОБА_5 та Приватним підприємством «Соснова» був укладений договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на підставі якого ОСОБА_5 передала ПП «Сосновій» право володіння та користування для сільськогосподарських потреб (емфітевтичне право): земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.4275 га, кадастровий номер: :03:002:0009.

Посилався на те, що згідно із даними, що містяться у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 08 січня 2024 року, керівником ПП «Соснова» та його кінцевим бенефіціарним власником є Павлушко Ю.І. , який є батьком позивача.

Посилався на те, що ОСОБА_5 фактично передала у власність ПП «Сосновій» земельну ділянку, площею 3,4275 га, кадастровий номер: :03:002:0009, через оформлення таких правовідносин шляхом укладення 01 квітня 2017 року договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на 80 років та посвідчення 09 листопада 2017 року на ім`я Павлушка О.М. заповіту саме щодо вказаної земельної ділянки, який у свою чергу є сином власника ПП «Соснова», щоу сукупності створює гарантії подальшого переходу права власності на вказану земельну ділянку після смерті ОСОБА_5 , оскільки діяв мораторій на розпорядження такою категорією земельних ділянок, і в інший законний спосіб не можливо було оформити перехід права власності на таку земельну ділянку.

Вважає, що позивач у справі знав та не міг не знати про те, що на його ім`я був складений ОСОБА_5 заповіт щодо земельної ділянки.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися в судове засідання відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 пропущений позивачем з поважних причин, оскільки завідувач Яготинської державної нотаріальної контори направив позивачу повідомлення про складення на його ім'я заповіту на земельну ділянку лише через 3,5 роки після відкриття спадщини та звернення до цієї нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2017 року між ОСОБА_5 та ПП «Соснова» в особі директора Павлушко Ю.І. укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4274 га з кадастровим номером :03:002:0009. Емфітевтичне право за цим договором встановлено на строк 80 років з моменту його державної реєстрації. Державна реєстрація договору відбулася 07 вересня 2017 року.

09 листопада 2017 року ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчено секретарем Соснівської сільської ради, яким заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4275 га з кадастровим номером :03:002:0009, яка знаходиться на території Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .

18 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Яготинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_5

04 лютого 2020 року до Яготинської державної нотаріальної контори Кузнецова С.Д. подала заяву про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_5

Яготинською державною нотаріальною конторою 18 січня 2020 року було заведено спадкову справу №3/2020 до майна померлої ОСОБА_5

14 липня 2023 року за №299/02-14 за підписом завідувача Яготинської державної нотаріальної контори складено лист про прийняття спадщини, яким повідомлено позивача, що на його ім`я Соснівською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області було посвідчено заповіт від 09 листопада 2017 року №43, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку. При цьому зазначено про пропуск позивачем строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

28 липня 2023 року позивач подав заяву до Яготинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом.

Листом від 28 липня 2023 року №331/02-14 завідувач Яготинської державної нотаріальної контори повідомив позивача про пропуск ним строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

01 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що факт не знання його про існування заповіту від ОСОБА_5 на його ім`я унеможливило прийняття ним спадщини у встановлені законом строки, що є поважною причиною.

Відповідач ОСОБА_4 визнала даний позов.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частина 3 ст.1272 ЦК України визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 26 лютого 2020 року у справі №286/27/18, від 08 червня 2023 року у справі №585/2163/22, від 09 жовтня 2023 року у справі №671/208/22.

У постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 (провадження №14-50цс24) Велика Палата Верховного Суду відступила від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17, про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, шляхом конкретизації, зазначивши таке:

- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;

- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;

- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;

- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не є родичем спадкодавця ОСОБА_5

ОСОБА_3 , отримавши листа від Яготинської державної нотаріальної контори про те, що на його ім'я Соснівською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області було посвідчено заповіт від 09 листопада 2017 року №43 на земельну ділянку від ОСОБА_5 , 28 липня 2023 року вже звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним доказам, суд першої інстанціїдійшов вірного висновку про наявність правових підстав для визначення ОСОБА_3 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , оскільки позивачне є родичем померлої, відповідно не є спадкоємцем за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом та не маючи права на спадщину за законом після смерті спадкодавця не знав про існування заповіту.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 фактично передала у власність ПП «Сосновій» земельну ділянку, площею 3.4275 га, кадастровий номер: :03:002:0009, через оформлення таких правовідносин шляхом укладення 01 квітня 2017 року договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на 80 років та посвідчення 09 листопада 2017 року на ім`я Павлушка О.М. заповіту саме щодо вказаної земельної ділянки, який у свою чергу є сином власника ПП «Соснова», що у сукупності створює гарантії подальшого переходу права власності на вказану земельну ділянку після смерті ОСОБА_5 , оскільки діяв мораторій на розпорядження такою категорією земельних ділянок, і в інший законний спосіб не можливо було оформити перехід права власності на таку земельну ділянку, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у справі знав та не міг не знати про те, що на його ім`я був складений ОСОБА_5 заповіт щодо земельної ділянки, враховуючи домовленості померлої та батька позивача, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вказане не свідчить про обізнаність позивача про складення на його ім'я заповіту.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: