Провадження № 2/202/1819/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 червня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.

за участю секретаря судового засідання Глибіної Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/20422/23 за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В с т а н о в и в:

АТ «А-Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.12.2018 відповідач звернувся до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву б/н від 31.12.2018. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в А-Банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а Відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 50000 грн. Відповідач користувався кредитними коштами в межах кредитного ліміту, проте в порушення умов кредитного договору, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 10.10.2023 року має заборгованість - 85902.09 грн., яка складається з наступного 49993.55 грн. - заборгованість за кредитом; - 35908.54 грн. - заборгованість по відсоткам, які керуючись ст. 509,526,1054, 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно поданого з позовною заявою клопотання просив провести розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлений, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Згідно ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що. 31.12.2018 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок та видано платіжну картку.

Позивачем всі зобов`язання за договором були виконані належним чином, відповідачу було надано в користування кредитну картку із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшено до 50 000 грн.

Відповідач, користуючись кредитними коштами в межах встановленого ліміту, в порушення умов кредитного договору, взяті на себе зобов`язання зі сплати щомісячних платежів здійснював не в повному обсязі, внаслідок чого, згідно розрахунку позивача станом на 10.10.2023 року має заборгованість - 85902.09 грн., яка складається з наступного:- 49993.55 грн. - заборгованість за кредитом; - 35908.54 грн. - заборгованість по відсоткам, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Зі статті 638 Цивільного кодексу України випливає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц.

Наданий позивачем Витяг з Умов та правил банківських послуг це загальні, уніфіковані відомості щодо усіх можливих та вірогідних послуг, що надає банк, оскільки вони містять відомості і щодо розрахунково-касового обслуговування і щодо платіжних переказів і щодо користування, відкриття та закриття рахунків, щодо депозитних договорів, відкриття кредитних ліній, овердрафтів інших кредитних операцій, тощо.

Предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду були вже аналогічні правовідносини. Постановою від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 банку було відмолено у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, а також штрафних санкцій.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, «Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань».

Велика Палата Верховного Суду зауважила у цій постанові, що «Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Як вбачається із наданих суду доказів, відповідачем було підписано лише Заяву на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які містять відомості щодо можливих та вірогідних послуг, що надає банк в рамках та власне Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», згідно якого банк надає типи кредитного продукту: картка «Універсальна» із реальною річною процентною ставкою, відсотків річних 58,23% та картка «Універсальна Голд» із реальною річною процентною ставкою, відсотків річних 56,44 %, без конкретного визначення обраного відповідачем типу кредитного продукту.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному позивачем розмірі.

При цьому, реальна річна процентна ставка, відсотків річних 46,8 %, як про це зазначив позивач у позовній заяві, у підписаному відповідачем Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» взагалі відсутня.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ «А-Банк»» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Таким чином, позивачем не доведені, відповідно до ст. 12 ч. 3, ст.ст. 77-81 ЦПК України, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом.

Отже, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, у цій частині в позові слід відмовити, а задоволенню підлягає тільки стягнення 49 993,55 грн. заборгованості за простроченим тілом за кредиту.

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1561,82 грн. ( 58,19%).

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268, 280 - 284 ЦПК України, ст.ст. 514, 631, 653, 1050, 1054 ЦК України, суд -

У х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11 рах. № UA9000010 , МФО № 307770) заборгованість за кредитним договором б/н від 31.12.2018 року у розмірі 49993,55 грн., а також судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1561,82 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Маринін