ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4309/24
Провадження № 2/210/1478/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської у складі:
головуючої судді Чайкіної О.В.
за участю секретаря Кучевасової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,-
Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона - ОСОБА_1 є наймачем жилої квартири комунальної власності, яка розташована по АДРЕСА_1 . У житловому приміщенні зареєстровано 4 особи: ОСОБА_1 (наймач), ОСОБА_2 (чоловік наймача), ОСОБА_3 (дочка наймача), ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 29.07.2008 шлюб між ОСОБА_2 та Позивачем розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 фактично по теперішній час не проживає особистих речей їх в квартирі не має, що підтверджується відповідним актом. Фактичне його місце проживання Позивачу не відоме. Вартість комунальних послуг, які нараховуються від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, відповідачі не сплачують, чим ставлять позивача в скрутне матеріальне становище, так як вона є пенсіонером та не має змоги самостійно сплачувати їх вартість щомісячно.
Позивач та Відповідач не спілкуються, позивачу взагалі не відомо місцезнаходження/місцеперебування Відповідача, що унеможливлює вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку у позасудовому порядку.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду нею подано клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом надсилання рекомендованим листом поштової кореспонденції.
Згідно з частиною 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно з частиною 11 статті 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник третьої особи скерував на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради.
Враховуючи повторну неявку в судові засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, зі згоди позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння..
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Відповідно до виписки з особового рахунку ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» від 11.06.2024 року ОСОБА_1 (далі за текстом Позивач) є наймачем жилої квартири комунальної власності, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.7).
Довідкою №6 Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби від 18.06.2024 року, яка видана уповноваженому наймачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 також підтверджується факт, що ОСОБА_1 є наймачем жилої квартири комунальної власності, яка розташована по АДРЕСА_1 , що у місті Кривому Розі (а.с.9).
Також вищевказаною довідкою підтверджується, що у житловому приміщенні зареєстровано 4 особи: ОСОБА_1 (наймач), ОСОБА_2 (чоловік наймача), ОСОБА_3 (дочка наймача), ОСОБА_4 .
Згідно із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 видане Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 29.07.2008, шлюб між ОСОБА_2 та Позивачем розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №163 від 29.07.2008 року (а.с.8).
Актом про не проживання особи в житловому приміщенні від 21 червня 2024 року у складі сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підписи яких засвідчено майстром дільниці та інженером ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» ОСОБА_2 не проживає за адресою по АДРЕСА_1 (а.с.11).
Позивач розірвала шлюб, укладений з відповідачем ОСОБА_2 місце його перебування не відоме.
Згідно з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження N 14-64цс20), сам по собі факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишнього члена сім`ї власника житла права користування займаним приміщенням.
Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК України).
При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.
Відповідно до статті 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду від 27 серпня 2021 року у справі № 521/5887/17 (провадження № 61-7894св20) зазначено, що аналіз норм статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору.
Питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання особи звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна та установлених статтею 50 ЖК України вимог, що ставляться до жилих приміщень, а також наявності чи відсутності іншого житла.
Також необхідно дослідити питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування цим житлом.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17-ц (провадження №14-64цс20).
Отже, при вирішенні справи за наявності передбачених законом підстав для виселення особи чи визнавання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.
Тобто будь-яке виселення або позбавлення права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).
Встановлено, що ОСОБА_2 виїхав із спірної квартири, після розірвання шлюбу із позивачкою у 2008 році, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з власної ініціативи та не проживає у квартирі понад встановлений законом строк, що вказує на втрату ним інтересу до спірного жилого приміщення.
Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі, підтверджено актом про непроживання, складеного за участю мешканців будинку АДРЕСА_2 , підписаного мешканцями будинку, майстром дільниці і інженером обслуговуючої компанії та завірено печаткою ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР»
Надаючи оцінку наданого акту від 21 червня 2024 року про не проживання відповідача за місцем його реєстрації у спірній квартирі, суд визнає його письмовим доказам, який містить інформацію щодо предмета доказування, був отриманий без порушень та в порядку, встановленому законом, містить відповідні підписи та печатку, а тому є належним, допустимим та достовірним доказом в справі у розумінні статей 76-80 ЦПК України.
Доказів, що у квартирі АДРЕСА_3 знаходяться речі відповідачів - матеріали справи не містять.
Судом не встановлено, а матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що відповідач намагався проживати у спірній квартирі з серпня 2008 року, а позивач чинила йому перешкоди.
Позивачем доведено, що реєстрація відповідача у квартирі, яка перебуває в користуванні позивача створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном, так як реєстрація відповідача несе за собою нарахування комунальних платежів, але участі в оплаті послуг відповідача не приймають.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на теперішній час не є членом сім"ї позивача, вселився в квартиру за її згодою як член сім"ї наймача, та після добровільного виселення з квартири не знявся з реєстрації.
Судом не встановлено доказів поважності відсутності відповідачів за адресою реєстрації а так само й доказів поважності не проживання в спірному житлі.
Наявність реєстрації відповідача у квартири покладає на позивача додаткові обов"язки щодо сплати комунальних послуг та витрат на утримання майна, унеможливлює реалізацію права власності на цю квартиру.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
З огляду на те, що Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню.
На підставі статті 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при поданні позову судовий збір.
Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 228-229, 263, 265, 280-283, 288 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку в Дніпровському апеляційному суді шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 19 грудня 2024 року
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 зареєстрована: АДРЕСА_4 .
- відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_4 .
Суддя: О. В. Чайкіна