ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/1412/23

Головуючий у першій інстанції Карапиш Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/918/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Герасименко Ю.О.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2024 року (місце ухвалення м. Ічня, повний текст рішення складено 07.02.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову посилався на те, що 07.11.2022 ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ 2101 рухався в АДРЕСА_1 в напрямку вул. Травневої проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху не вжив заходів для зменшення швидкості, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача, від отриманих травм померла в Ічнянській ЦРЛ.

Вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11.04.2023, який залишено без змін рішенням апеляційного суду, відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 5 років.

В обґрунтування вимог щодо стягнення моральної шкоди позивач посилається на втрату душевного спокою внаслідок загибелі матері, перебування в стані депресії тривалий час, погіршення відносин в сім`ї, замкнутий та роздратований стан. Крім того, зазначає, що відповідачем добровільно будь-які кошти у відшкодування моральної шкоди позивачу не передавались.

В позові ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування завданої моральної шкоди, внаслідок загибелі матері, 500 000, 00 грн.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07.02.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 500 000, 00 грн та понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн.

Обгрунтовуючи рішення суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 завдана моральна шкода, яка виразилася в душевних, психічних стражданнях в зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, немайнових втратах (їх тривалості та неможливості відновлення), а також вимушених змін у життєвих стосунках та неможливості відновлення попереднього стану. З урахуванням положень ст. 1168 ЦК України позивач є потерпілим і має право на відшкодування моральної шкоди, та враховуючи ступінь емоційних переживань позивача на час втрати ним своєї матері та моральних страждань від усвідомлення її безповоротності, виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, що буде відповідати глибині та тривалості моральних страждань, яких зазнав потерпілий від втрати матері.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Зарічна Л.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07.02.2024, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а в частині стягнення витрат на правничу допомогу відмовити. Рішення в частині стягнення судового збору залишити без змін.

За доводами апеляційної скарги висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування незаконності та необґрунтованості судового рішення апелянт посилається на те, що питання про відшкодування обвинуваченим потерпілому заподіяної моральної шкоди під час досудового розслідування та під час судового розгляду не заявлялося, лише після набрання вироком законної сили ОСОБА_1 звернувся з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Апелянт вважає, що вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд дійшов помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог, оскільки приймаючи рішення про стягнення із відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 000 грн судом не врахована та обставина, що заявлений відповідачем розмір морального відшкодування у сумі 500 000 грн є надмірним тягарем для ОСОБА_2 . Судом порушено баланс між фізичною (практичною) можливістю засудженого заробити такі кошти та інтересами потерпілого.

У скарзі посилається, що поза увагою суду залишилися як розмір моральної шкоди, так і сама вимога про відшкодування моральної шкоди, які є недобросовісними з боку потерпілого, оскільки під час розгляду кримінального провадження обвинувачений неодноразово просив вибачення за скоєне у потерпілого та просив вказати розмір моральної шкоди, який би мав відшкодувати ОСОБА_1 . Однак, позивач протягом усього часу розгляду кримінального провадження вказував, що є достатньо забезпеченою людиною та не має жодних вимог морального характеру.

Зазначає, що судом не враховано, що визначений потерпілим розмір морального відшкодування у сумі 500 000 грн перевищує засади розумності, виваженості та справедливості, визначені п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Засуджений фізично та практично не здатний відшкодувати розмір моральної шкоди, задоволений рішенням суду першої інстанції.

Крім того, судом не враховано, що у відповідача на утриманні перебувають двоє дітей та мати похилого віку, які перебувають у прямій залежності, як фізичній, так і матеріальній, від ОСОБА_2 , і така залежність врегульована ст. ст. 75, 180, 202 СК України, що заслуговує особливої уваги при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди у цій справі.

На думку відповідача розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому у сумі 100 000 грн відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілого, характер та обставини скоєного злочину.

Разом з тим, апелянт не погоджується зі стягнутими судовими витратами на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн посилаючись на те, що стягнута сум є завищеною, не відповідає критеріям розумності, справедливості та нормам ст. і 37 ЦПК України. Позивачем не надано для ознайомлення судом та стороною відповідача копії договору про надання правової допомоги, у зв`язку з чим відсутня можливість встановити умови розрахунку адвокатом юридичних послуг, визначену вартість послуг, про яку домовилися сторони. Матеріали справи також не містять акту виконаних робіт, що не дає можливості встановити перелік робіт, які були виконані адвокатом для клієнта фактично та яку фактичну оплату за такі було сплачено клієнтом.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11.04.2023 (справа № 733/185/23, провадження № 1-кп/733/53/23) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років (а.с. 7-9).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26.07.2023 (справа № 733/185/23, провадження № 11-кп/4823/501/23) апеляційну скаргу захисника адвоката Зарічної Л.А. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 залишено без задоволення, а вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11.04.2023 № 733/185/23 без змін, який набрав законної сили (а.с. 10-13).

Вказаними рішеннями суду встановлено, що 07.11.2022 ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався в м. Ічня по вул. Вокзальній в напрямку вул. Травневої. Рухаючись у вищевказаному напрямку, о 16 годині 15 хвилин неподалік будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку при виникненні перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , яка рухалась в попутному з автомобілем напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої непроникаючої черепно-лицевої травми у формі перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, крововиливів у стовбур головного мозку та під м`яку мозкову оболонку, забійної клаптеподібної рани волосистої частини голови, саден на обличчі, травми кінцівок у вигляді чисельних саден на правій верхній та лівій нижній кінцівках та була госпіталізована до Ічнянської районної лікарні, де від отриманих тілесних ушкоджень померла.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9а (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), п. 2.3б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, що стало причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому зв`язку з наслідками, які настали в результаті ДТП (а.с. 7).

Матеріалами справи встановлено, що матір`ю позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.06.1988 року (а.с. 18).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 завдана моральна шкода, яка виразилася в душевних, психічних стражданнях в зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, немайнових втратах (їх тривалості та неможливості відновлення), а також вимушених змін у життєвих стосунках та неможливості відновлення попереднього стану. З урахуванням положень ст. 1168 ЦК України позивач є потерпілим і має право на відшкодування моральної шкоди, та враховуючи ступінь емоційних переживань позивача на час втрати ним своєї матері та моральних страждань від усвідомлення її безповоротності, виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, що буде відповідати глибині та тривалості моральних страждань, яких зазнав потерпілий від втрати матері.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують враховуючи наступне.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (стаття 23 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що якщо моральну шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно вироку Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11.04.2023, який залишено без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26.07.2023, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років (а.с. 7-9, 10-13).

Встановлено, що 07.11.2022 ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався в м. Ічня по вул. Вокзальній в напрямку вул. Травневої. Рухаючись у вищевказаному напрямку, о 16 годині 15 хвилин неподалік будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку при виникненні перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , яка рухалась в попутному з автомобілем напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до Ічнянської районної лікарні, де від отриманих тілесних ушкоджень померла.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що встановлена вина відповідача, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди. Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи 500 000, 00 грн моральної шкоди з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з принципів розумності і справедливості та урахував, що позивач переніс моральні страждання, які зазнав у зв`язку з незаконними діями відповідача, що призвели до смерті матері позивача.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року N 15-рп/2004).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки цей розмір відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для них предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цих осіб.

При оцінці обґрунтованості вимог позивача у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З врахуванням наведеного, судом першої інстанції з урахуванням заявлених позовних вимог, належним чином з`ясовано підстави позову та обґрунтування вимог, суд прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у визначеній сумі.

Доводи апеляційної скарги про те, що питання про відшкодування обвинуваченим потерпілому заподіяної моральної шкоди під час досудового розслідування та під час судового розгляду не заявлялося, лише після набрання вироком законної сили ОСОБА_1 звернувся з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також доводи про неврахування судом, що визначений потерпілим розмір морального відшкодування у сумі 500 000 грн перевищує засади розумності, виваженості та справедливості, та неврахування судом перебування на утриманні у відповідача двох дітей та матері похилого віку, правильних висновків рішення суду першої інстанції не спростовують, як і не є підставою для зменшення заявленої у позові суми моральної шкоди до 100 000, 00 грн.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3).

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

По справі суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ч. 8 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини 8 статті 141 ЦПК України судом на підставі поданих сторонами доказів встановлюється розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити.

В обгрунтування стягнення витрат на правничу допомогу стороною позивача до суду першої інстанції було надано: договір про надання правничої допомоги від 02.08.2023 року (а.с. 85), розрахунок оплати правової допомоги відповідно до Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 17.03.2023 року № 119 (а.с. 80); квитанцію до прибуткового касового ордера від 02.08.2023 року (а.с. 84).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З урахуванням критерію розумності та справедливості розміру витрат на правову допомогу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції є співмірним із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 20.06.2024.

Головуючий Судді: