Номер провадження: 22-ц/813/2198/24
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», третя особа: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія», Публічне акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк» про визнання кредитного договору недійсним, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Абухін Р.Д. 02 серпня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним.

Позов мотивовано тим, що 18 вересня 2007 року між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 014/80054/85/82377, відповідно до умов якого банк надав йому грошові кошти в розмірі 195895,00 грн. терміном на 240 місяців, тобто до 18 вересня 2027 року. За використання грошових коштів встановлена процентна ставка у розмірі 13,75 % річних. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язання був укладений договір поруки № 014/80054/85/82377/1.

На думку позивача, під час укладання та виконання договору Банком були допущені суттєві порушення чинного законодавства, зокрема, відповідно до підпункту «е» п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) банк зобов`язаний був повідомити орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати страхування, юридичне оформлення тощо). Зазначена інформація в умовах договору не відображена, до відома позичальника не доведена, що є порушенням прав споживача та відповідно до ст. 215 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, відповідно до додаткової угоди № 4 до вищевказаного кредитного договору, було встановлено, що після переоформлення державного акта на землю (з метою придбання якої і надавався кредит) відсоткова ставка за кредитом буде знижена до 12,5% річних. Проте банк створював перешкоди в отриманні даного акту.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним кредитний договір № 014/80054/85/82377 від 18 вересня 2007 року.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у матеріалах справи відсутній обґрунтований і підтверджений доказами розрахунок заборгованості за кредитом, однак суд взяв до уваги наданий банком розрахунок, не перевіривши не тільки правильність розрахунку, а й фактичне існування заборгованості. Суд першої інстанції не з`ясував і не перевірив, які банком було вжито заходів для погашення заборгованості за кредитним договором, чи мало місце звернення стягнення на іпотечне майно, яка фактична сума заборгованості за кредитним договором існувала на момент прийняття рішення.

Сторони про розгляд справи на 12 березня 2024 року були сповіщені належним чином, в судове засідання з`явились ОСОБА_1 , представник АТ «Райффайзен Банк».

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права

Як вбачається з матеріалів справи, 18 вересня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/80054/85/82377, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 195895,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,75 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 18 вересня 2027 року.

У вересні 2009 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, по якому просило суд стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 014/80054/85/82377 про надання кредиту від 18 вересня 2007 року строком на 240 місяців до 18 вересня 2027 року зі сплатою щомісячних фіксованих рівних платежем згідно графіку та 13,75 % річних за користування кредитними коштами, на загальну суму 323754,28 грн., а також стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 1820 грн., посилаючись на те, що відповідачі за кредитним договором отримали у кредит грошові кошти, але не повертають їх позивачеві та не сплачують процент за їх користування.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010 року у цивільній справі № 2-248/10 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2007 року у загальному розмірі 323754,28 грн. та судові витрати у розмірі 1820,00 грн.

На виконання вказаного рішення суду Київським районним судом м. Одеси були видані відповідні виконавчі листи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року у справі № 2-248/10 було залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, ухваленого Київським райсудом м. Одеси 05 липня 2010 року по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, яка постановою Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року була залишена без задоволення.

Крім того, у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року у справі № 2-248/10, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами по справі №2-248/10 відмовлено. Залишено в силі заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010 року по справі №2-248/10 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

27 червня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КІБ» укладено договір відступлення права вимоги № 114/7-4559, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/80054/85/82377 від 18 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , перейшло до ПАТ «КІБ».

27 червня 2017 року, між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 114/7-4559/ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/80054/85/82377 від 18 вересня 2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року у даній справі вирішено залучити ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до участі у справі в якості третьої особи.

На підставі наведених фактів колегія суддів враховує, що у справі, яка переглядається, встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010 року по справі №2-248/10, яке набрало законної сили, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/80054/85/82377 від 18 вересня 2007 року у розмірі 323754,28 грн. та судові витрати у розмірі 1820,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що під час укладання та виконання кредитного договору з боку банку були припущенні суттєві порушення положень Закону Україна «Про захист прав споживачів».

Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов`язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача на таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється: надавати неправдиву інформацію про наслідки несплати споживчого кредиту; вимагати стягнення будь-яких сум, не зазначених у договорі про надання споживчого кредиту.

Згідно ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 була надана повна та достовірна інформація про умови споживчого кредиту, що виключає порушення банком ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Даний факт підтверджується підписом позивача на кредитному договорі, крім того, ОСОБА_1 був ознайомлений з графіком надання кредиту, графіком погашення кредиту та інших платежів, про що також свідчить його підпис, і доказів протилежного матеріали справи не містять.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано жодних належних доказів того, що банком при укладання кредитного договору були порушені його права, зокрема, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про недійсність правочину.

Згідно положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому ОСОБА_1 взагалі не зазначено, яку саме норму закону порушено Банком при укладанні оспорюваного правочину.

Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1 тим самим погодився з ціллю його використання, встановленими умовами кредитного договору, а також відповідальністю за невиконання умов договору.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, а надані позивачем докази не можуть вважатися належними, на підставі чого суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони є відмінними від доводів позовної заяви, а згідно положень ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та вірно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2023 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 03 квітня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе