ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс», про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі позивач) звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.02.2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту. Дана заява №9 від 22.02.2021 року знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті товариства. Електронний підпис накладено відповідачем одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №9 від 22.02.2021 року з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та 22.02.2021 року відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 8 000,00 грн.

05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №556/ФК-22, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передає ТОВ «Діджі Фінанс» за плату належне йому право вимоги до боржників, зокрема і до відповідача.

Надалі ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» змінило найменування на ТОВ «Компані Інвест Фінанс», що підтверджується наказом №15-04-2024-1 від 15.04.2024 року.

Таким чином позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 на суму 28 715,20 грн., з яких 8 000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 20 715,20 грн. сума заборгованості за відсотками; заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн.

Тому, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 715,20 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

09.12.2024 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому представник просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві вказала, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів права вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом з відповідача у ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС», а тому останній не є належним позивач у справі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив розглядати справу без його участі та задовольнити позов, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Ухвалою суду від 22.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 22.02.2021 року між ТОВ Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір №9 про надання споживчого кредиту на суму 8 000,00 грн. на строк 30 днів зі сплатою 1,14% в день, базова процентна ставка 2,14% в день з можливістю пролонгації договору.

Вказаний договір було підписано сторонами у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, до позовної заяви долучено Заяву про прийняття оферти (акцепту), за якою ОСОБА_1 згоден з умовами оферти ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»: сума кредиту 8 000,00 грн., термін 30 днів, розмір процентної ставки 1,14% на день, річний розмір процентної ставки 416,1%

05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №556/ФК-22, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передає ТОВ «Діджі Фінанс» за плату належне йому право вимоги до боржників.

За Витягом з Додатку №1 до Договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 року, який сформовано 17.09.2024 року, до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №9 від 22.02.2021 року у сумі 28 715,20 грн., з яких 8 000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 20 715,20 грн. сума заборгованості за відсотками.

У подальшому, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» змінило найменування на ТОВ «Компані Інвест Фінанс», що підтверджується наказом №15-04-2024-1 від 15.04.2024 року.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст.ст.1077-1078 ЦК України).

У той же час, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

На підтвердження надання кредиту надано інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» вих. №62/4685/12 від 14.12.2022 року про те, що вказаним товариством було перераховано 8 000,00 грн. на карту НОМЕР_1 .

У той же час, вказана довідка не є фінансовим документом, як і не зведеним документом, який не було погоджено з відповідачем і не підтверджено первинними обліковими бухгалтерськими документами.

З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» умов договору щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.

Матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих належність вказаного електронного платіжного засобу саме відповідачу, як і доказів належності відповідачу номера телефону, на який був направлений цифровий ідентифікатор.

Крім того, відсутні у матеріалах справи і докази перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» на рахунок ТОВ «Платежі Онлайн» грошових коштів як кредитних.

Не заявлялось стороною позивача у відповідному процесуальному порядку і клопотань про витребування доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона позивача.

Відтак, з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять.

Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим кредитором, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Таким чином, позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені належними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12,76,77,78,79,80,81, 141, 211, 223, 263,265,280,285,289 ЦПК України, ст.ст. 11, 207, 509, 512, 514, 525, 526, 530, 546, 610, 625, 629, 638, 1050, 1052, 1054, 1077 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс», про стягнення заборгованості за Договором №9 про надання споживчого кредиту від 22.02.2021 року, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора І. Сікорського, буд. 8.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс», , місцезнаходження: м. Київ, Кловський узвіз, 7, приміщення 28.

Суддя Н.А. Осаулова

Рішення суду виготовлено 18.12.2024 року