Справа № 752/4653/24
Провадження № 2/752/3853/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 червня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20.07.2020 року, в розмірі 32 531,39 грн, а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 3 028,00 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що 20.07.2020 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R01.00605.006856048.

07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20.07.2020 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача в сумі 32 531,39 грн, з яких: 15 866,28 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 665,11 грн - сума заборгованості за відсотками.

Враховуючи зазначене, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою від 11.03.2024 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 36).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.07.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R01.00605.006856048, відповідно до умов якого позичальник укладенням цього договору дає доручення банку, а банк, за дорученням позичальника, надає кредит у день підписання даного договору шляхом переказу коштів в сумі 15 866,28 грн з позичкового рахунку позичальника на рахунок № НОМЕР_1 АТ «Ідея Банк», призначення платежу: «Погашення кредитної заборгованості договір № Z75.00610.004033038 від 18.06.2018р.». Банк надає кредит строком на 30 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку позичальника для зарахування за призначенням. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 35,48 % від залишкової суми кредиту (п. 1.1.-1.3. цього договору).

07.07.2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як фактором, та АТ «Ідея Банк», як клієнтом, укладено договір факторингу № 07072023, за умовами якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за укладеними кредитним договорами згідно з реєстром боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

З витягу з реєстру боржників № 2 від 07.07.2023 року до договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 вказано заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20.07.2020 року, в загальному розмірі 32 531,39 грн.

Відповідно до складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20.07.2020 року за період з 07.07.2023 року по 31.01.2024 року, станом на 31.01.2024 року непогашений залишок заборгованості складає 32 531,39 грн, з яких: 15 866,28 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 665,11 грн - сума заборгованості за відсотками.

Згідно з ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В силу ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за кредитним договором, укладеним відповідачем з АТ «Ідея Банк», становить ту суму, що зазначена у додатку до договору факторингу, за якими позивач набув право вимоги до відповідача як кредитор у зобов`язанні.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_1 укладено кредитний договір з АТ «Ідея Банк»» про надання кредитних коштів.

Проте, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її дійсний розмір та період, за який необхідно розраховувати розмір заборгованості за таким кредитним договором.

Суд зазначає, що лише додаток до договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року (витяг з реєстрів боржників, в яких зазначене прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладення та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника, жодним чином не підтверджують, яку суму коштів отримала відповідач за укладеним з АТ «Ідея Банк» кредитним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування сплачена ОСОБА_1 , а яка частина не була сплачена в межах строку кредитування.

Суд вважає, що виключно виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами, проте вони суду надані не були.

Що ж стосується наявного в справі розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20.07.2020 року, то в ньому розрахунки здійснені позивачем за період з 07.07.2023 року, тобто після відступлення прав вимоги АТ «Ідея Банк» позивачу, а також станом на 24.01.2024 року, тобто уже після закінчення строку дії спірного кредитного договору.

При цьому, сам по собі, такий розрахунок ТОВ «ЄАПБ» не підтверджує суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений документи не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку та є його внутрішнім документом.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року в справі № 161/16891/15-ц зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

За таких обставин, суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за спірним кредитним договором, укладеним нею з АТ «Ідея Банк», через те, що позивач не надав доказів на підтвердження зарахування відповідачу коштів за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20.07.2020 року (первинних бухгалтерських документів).

При цьому, як зазначено в постанові Київського апеляційного суду від 30.04.2024 року в справі № 752/17821/23 копії укладених відповідачем кредитних договорів і додатки до них, не є доказом надання кредиту/позики відповідачу.

Разом з тим, в суду відсутній обов`язок суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд зауважує, що позивачем в якості доказів про відступлення йому права грошової вимоги надано лише окремі аркуші договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023, укладеного між ним та АТ «Ідея Банк».

Однак, копії окремих аркушів договору факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому не є належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Крім того, витяг з реєстру боржників до договорів факторингу не підписано та не засвідчено печатками другої сторони. Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його представником, що не є ідентичним копії оригінального документа.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки та набуття позивачем прав вимоги до відповідача.

Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року в справі №755/18920/18.

Таким чином, жодних належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, а також переходу прав вимоги до відповідача, матеріали справи не містять, а відтак позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає, через недоведеність позовних вимог.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко