КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Кафідової О.В.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Керницької Оксани Вікторівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про розірвання договору підряду,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору підряду на будівництво житлового будинку № 5106 від 25.11.2021, що укладений між нею та ОСОБА_2 . Просила також стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у загальній сумі 125 626,75 доларів США, з яких: 73 500,00 доларів США основна заборгованість, 36 750,00 доларів США пені, 4554,21 доларів США 3 % річних, 10 822,54 доларів США 12 % річних.

12 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми 4 770 047,69 грн., які належать ОСОБА_2 , що знаходяться на рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, а також на рахунки, які будуть відкриті боржником у майбутньому до набрання законної сили рішенням суду. Посилалася на те, що невжиття таких заходів забезпечення позову суттєво ускладнить чи унеможливить ефективний захист, або поновлення її прав та інтересів за захистом яких вона звернулася до суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Посилається на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб, адже невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Вислухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми 4 770 047,69 грн., які належать ОСОБА_2 , що знаходяться на рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, а також на рахунки, які будуть відкриті боржником у майбутньому до набрання законної сили рішенням суду, суд першої інстанції входив з того, що ОСОБА_1 не надано інформації про номери рахунків, банківську установу де ці рахунки відкриті, суми розміщених на них грошових коштів, місце і умови їх розміщення. Відсутність даних про рахунки та вклади відповідача не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами. Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням наданих позивачем доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такої ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи викладене, порушуючи питання про забезпечення позову накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заявник у своїй заяві про забезпечення позову має визначити конкретно майно або рахунки, на які необхідно накласти арешт.

Накладення арешту на кошти відповідача на будь-яких або усіх його рахунках,в тому числі із зазначенням про накладення арешту в межах суми позовних вимог , але без визначення таких рахунків,не відповідає вимогам закону, оскільки не надає суду можливості надати оцінку щодо співмірності заходів забезпечення позовним вимогам, пересвідчитися у тому, що вжиття таких заходів забезпечення позову не буде порушувати права інших осіб.

Порушуючи питання про забезпечення позову, ОСОБА_1 не визначила на які саме рахунки відповідача вона просить накласти арешт.

Також з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження законності та обґрунтованості вимог про розірвання укладеного з відповідачем договору на будівництво житлового будинку та стягнення коштів, ОСОБА_1 надала копію укладеного з ОСОБА_2 договору з додатком, копію правовстановлюючого документу про право на земельну ділянку від 25 листопада 2021 року, копію акту прийому-передачі відповідачеві коштів від 25 листопада 2021 року, копію меморандуму про співпрацю в інвестиційному проекті від 20 жовтня 2021 року. ОСОБА_1 не долучила до позову доказів на підтвердження невиконання відповідачем зобов`язань за договором, його відмови повернути кошти, які б надавали суду підстави для висновку про наявність між сторонами реального спору та наявність ризиків невиконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Керницької Оксани Вікторівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 червня 2024 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.