Справа № 950/2829/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2024 року м.Лебедин
Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. за участю секретаря - Гладкової С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Селяніна Юлія Олександрівна до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів;
Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з 29.11.2018 до 30.08.2020 рік перебували в зареєстрованому шлюбі. Сторони є батьками - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є громадянином Республіки Туркменістан. З 2019 року вони не спілкуються. Відповідач не підтримує з сином ніякого зв`язку. Не цікавиться його життям, здоров`ям, не допомага є матеріально. Дитина не знає його як батька, жодного разу його не навідав. Тому позивачка звернулася з позовом до суду та просить позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частики усіх видів його заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття.
У судовомузасіданні позивачка та її представник не з`явилися, від представника надійшла заява в якій вона просить провести розгляд справи у її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, відповідно до норм чинниго законодавства.
Представник третьої особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області в судове засідання також не з`явилася, надала заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, вважає, що доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
В судовому засіданні встановлені факти та відповідні їм правовідносини.
29 листопада 2018 Зарічним районним у місті Суми відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 , громадянином Республіки Туркменістан та громадянкою України ОСОБА_5 , актовий запис № 781, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 (а.с. 10).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.05.2019 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками записані ОСОБА_7 (батько) та ОСОБА_8 (мати) (а.с.11).
Заочним рішенням Лебединського районного суду від 13.07.2020 року, справа № 950/961/20 (а.с. 13) шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 був розірваний.
З довідки ст. о/у СКП ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 (а.с. 14) встановлено, ОСОБА_8 звернулася до поліції по питанню того, що її колишній чоловік не допомогає у вихованні дитини. Була проведена перевірка в ході якої було встановлено те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянин Туркменістану проживав на території України по посвідці, яка закінчилася в 2020 році. У нього є син, що народжений в шлюбіз ОСОБА_8 , однак він не піклується про нього, тому ОСОБА_8 має намір позбавити його батьківських прав. В довідці зазначено, що якщо особа-іноземець проживає в Україні, має посвідку на тимчасове або постійне проживання в Україні, то можна звернутися до українського суду за останнім відомим місцем проживання відповідача в Україні. За результатами перевірки у події не встановлено ознак кримінального чи адміністративного правопорушення.
З довідки Лебединського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Чайка" Лебединської міської ради Сумської області від 06.09.2022 № 56 (а.с. 16) встановлено, що ОСОБА_3 2017 р.н., здобував дошкільну освіту в Лебединському закладі дошкільної освіти "Чайка" в період з 11.02.2021 по 16.09.2021 рік.
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 має лікаря який надає первинну медичну допомогу, що стверджено декларацією № 0001-4769-М600 (а.с. 17).
27 серпня 2022 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 Лебединським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) був зареєстрований шлюб, актовий запис № 109, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_11 , що стверджено свідоцтвом серія НОМЕР_2 (а.с. 19).
Позивачці на праві спільної часткової приватної власності належить 1/3 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , інші 2/3частини належать батькам позивачки, що стверджено копією витягу про реєстрацію права власності № 12965925 від 19.12.2006 (а.с. 20).
Позивачка - ОСОБА_1 зареєстрована разом з сином ОСОБА_12 в квартирі АДРЕСА_1 , що тверджено витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 7,8).
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с.58-59).Крім того, у висновку зазначено, що дитини проживає у повноцінній сім`ї, оскільки позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 . Неповнолітній ОСОБА_13 батьком вважає саме ОСОБА_10 , свого батька - ОСОБА_2 він не знає взагалі.
З фактичних обставин, встановлених судом вбачається, що між сторонами склалися правовідносини, стосовно батьківських прав та обов`язків, які регулюються Законом України «Про охорону дитинства», Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охоронудитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовногоі соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою ВерховноїРади Українивід 27лютого 1991року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з нормами ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживаєо кремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій (або)натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, яків своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, дослідивши аргументи учасників процесу по матеріалам справи, і дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі№ 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».
За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Судова практика щодо застосування положень статті 164СК України є усталеною.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Під час розгляду даної справи, судом встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина. Зазначене підтверджується тим, що батько дитини залишив сина, не спілкується з ним не цікавиться його життям, не приймає участь у його утрианні.
Позивачем долучено до матеріалів справи докази, якими підтвердилось, що відповідач не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язківз виховання дитини, яка проживає з позивачем. Суд, погоджується із долученим до матеріалів справи висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Лебединської міської ради від про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки висновок є достатньо обґрунтованим, у ньому наявні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
При цьому, суд виходить із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку.
Таким чином, судом встановлено достатньо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав , тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Оскільки відповідач є батьком ОСОБА_3 22.09.2017 року, і має обов`язок по його утриманню, а діти мають право на отримання аліментів від батька, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на його утримання.
Враховуючи вищевикладене, вимоги ст.ст. 180-184 СК України, обставини, які приймаються до уваги при визначенні розміру аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Вказаний розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам дитини.
Оскільки позивач не просить негайного виконання рішення суду, суд не застосовує вимоги ст. 430 ЦПК України про негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за місяць.
Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольни в повному обсязі.
Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого по адресі: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати з 29 вересня 2023 року і до досягнинення дитиною 18 річного віку.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Роман БАКЛАНОВ