Справа № 438/791/17 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/1259/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.

З участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника-адвоката Вілінської Г.М., відповідачки ОСОБА_2 та її представника-адвоката Крамара Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №438/791/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та бюджету, ведення спільного господарства, існування спільних прав та обов`язків, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл спільного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом

в с т а н о в и в :

05 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та бюджету, ведення спільного господарства, існування спільних прав та обов`язків, визнання майна спільною сумісною власністю, розподіл спільного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Позов мотивовано тим, що вона, ОСОБА_1 з ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1994 року.

Шлюб між ними розірвано рішенням Бориславського міського суду від 14 грудня 2004 року, свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 27 квітня 2006 року.

У травні 2007 року вони відновили подружні стосунки і почали проживати однією сім`єю без шлюбу до травня 2015 року.

За час перебування у фактичних шлюбних відносинах вони придбали квартиру АДРЕСА_1 (оформлена на ОСОБА_3 ) згідно договору купівлі-продажу від 04 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О., реєстровий номер №1195. У 2013 році придбали автомобіль Фольксваген Т4 д.н.з. НОМЕР_2 .

У 2014 році придбали гараж у гаражному кооперативі «Фанта» на АДРЕСА_2 та земельну ділянку у цьому ж кооперативі для обслуговування гаражу площею 0,0032 га, кадастровий номер :02:006:0066.

Вважає, що має право на 1/2 частину майна, яке придбано ними за час проживання однією сім`єю з травня 2007 року по травень 2015 року. У іншому шлюбі ні вона, ні ОСОБА_3 не перебували.

Загальна вартість майна, придбаного за час проживання однією сім`єю без шлюбу 39000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 вересня 2017 року (2569,3957 грн за 100 доларів США) 1002064,32 гривень (1/2 частина 501032,16 гривень). Позивач вважає, що має право на 1/2 частину майна, яке придбано ними за час проживання однією сім`єю з травня 2007 року по травень 2015 року. У іншому шлюбі ні вона, ні ОСОБА_3 не перебували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Правонаступником ОСОБА_3 є його рідна сестра ОСОБА_2 , яка залучена судом до участі у справі на стороні відповідача.

28 жовтня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про зміну предмета позову.

Просила встановити факт проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та бюджету, ведення спільного господарства, існування спільних прав та обов`язків між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як чоловіком та жінкою без шлюбу в період з травня 2007 року по травень 2015 року; визнати придбане за час проживання однією сім`єю майно спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки без шлюбу, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 , гараж № НОМЕР_4 , що розташований у гаражному кооперативі «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області та земельну ділянку в гаражному кооперативі «Фанта» для обслуговування гаражу площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066; визнати недійсними видані на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) приватним нотаріусом Бориславського МНО Малетич О.Я.: -свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.12.2020р. на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстроване в реєстрі за №362, скасувати рішення приватного нотаріуса Бориславського МНО Малетич О.Я. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.12.2020р. за індексним номером: 56008567 та запис про проведену державну реєстрацію права власності номер 39989128; -свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.12.2020р. на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , білого кольору, типу легковий пасажирський - В, зареєстроване в реєстрі за №363; та визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м.; 1/2 ідеальну частину автомобіля марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 ; стягнути з ОСОБА_2 в її, ОСОБА_1 , користь, вартість 1/2 ідеальної частини гаражу № НОМЕР_4 , що розташований в гаражному кооперативі «Фанта» по АДРЕСА_4 , загальною площею 27,0 кв.м. та вартість 1/2 ідеальної частини земельної ділянки для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066, що розташовані в гаражному кооперативі «Фанта» по АДРЕСА_4 в сумі 56 886 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 50 копійок.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач ОСОБА_2 , як його рідна сестра, незаконно успадкувала все належне ОСОБА_3 на час смерті майно, в тому числі і все спірне майно: житлову квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2 в гаражному товаристві «Фанта», загальною площею 0,0032 га, гараж за номером НОМЕР_4 в гаражному товаристві Фанта», розташований в АДРЕСА_2 , автомобіль VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1/2 частина якого належить позивачці ОСОБА_1 згідно закону.

Відповідачці ОСОБА_2 достовірно було відомо про наявність і розгляд даного спору у суді, оскільки за клопотанням позивачки вона допитувалась судом як свідок на її стороні та підтверджувала обставини, зазначені нею у позовній заяві.

29 грудня 2020 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом Бориславського МНО О.Я. Малетич видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого в реєстрі за №362.

22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Бориславського МНО О. Я. Малетич видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер: :02:006:0066, площею 0,0032 га, зареєстрованого в реєстрі за №352.

22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Бориславського МНО О.Я. Малетич видано свідоцтво про право на спадщину за законом на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , гаражне товариство «Фанта», зареєстрованого в реєстрі за №351.

29 грудня 2020 року приватним нотаріусом Бориславського МНО О.Я. Малетич видано свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , білого кольору, типу легковий пасажирський - В, зареєстрованого в реєстрі за №363.

Видані відповідачці ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно підлягають визнанню недійсними на підставі ст.1301 ЦК України, оскільки вона не мала права на спадкування 1/2 частини спірного нерухомого майна, придбаного за час проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки без шлюбу в період часу з травня 2007 року по травень 2015 року.

Після успадкування спірного майна, відповідачка ОСОБА_2 через два дні після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж та на спірну земельну ділянку для обслуговування гаражу, зокрема 24 грудня 2020 року, незаконно відчужила дані об`єкти нерухомого майна, уклавши договори купівлі - продажу земельної ділянки та гаража з покупцем ОСОБА_4 ..

Внаслідок незаконного відчуження частини спірного майна, а саме гаражу № НОМЕР_4 та земельної ділянки, їй завдано збитки, що складають дійсну вартість половини незаконно відчуженого майна.

З урахуванням наведеного вважає, що з відповідачки ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивачки ОСОБА_1 завдані їй збитки в розмірі половини вартості незаконно відчуженого майна, що становить 56 886 гривень 50 копійок.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована ти, що рішення суду є незаконним і необгрунтованим.

Вважає доведеним з її сторони факт спільного проживання з ОСОБА_3 з травня 2007 року до травня 2015 року у фактичних шлюбних стосунках. За цей період ними було придбано квартиру, земельну ділянку, гараж, автомобіль. Квартира, земельна ділянка, гараж та автомобіль були придбані ними за спільні кошти, зароблені в час перебування у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Показами свідків, допитаними в суді першої інстанції, підтверджено факт спільного проживання її та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу.

Колишні власники купленої ними квартири, а також гаража з земельною ділянкою підтвердили, що здійснюючи згадані покупки, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поводились як сім`я.

З метою дострокового погашення кредиту, отриманого на ім`я ОСОБА_3 по якому вона виступала поручителем, який ними брався для купівлі квартири, вона їздила на заробітки в Республіку Польща, а також позичала гроші у своєї сестри, щоб погасити кредит та борги.

Вважає, що суд першої інстанції належним чином не оцінив представлені нею докази в підтвердження наявності підстав для задоволення позову.

Просить скасувати рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 березня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

22 липня 2024 року від представника ОСОБА_2 адвоката Крамара Ю.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому, покликаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника-адвоката Вілінської Г.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 , вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1994 року.

У шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка трагічно загинула ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 14 грудня 2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 від 27 квітня 2006 року.

За час спільного проживання у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ними було нажите майно, грошові кошти, які згідно Ухвали судового засідання Бориславського міського суду Львівської області від 03 квітня 2007 року (справа № 2-250/2007, якою визнано мирову угоду між сторонами, підлягали поділу за домовленістю сторін.

Однак, поділу майна згідно мирової угоди не відбулося, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з травня 2007 року до травня 2015 року знову стали проживати як одна сім`я у фактичних шлюбних відносинах. Разом з ними проживала їх неповнолітня дочка ОСОБА_6 . Спершу вони всі разом проживали у позивачки ОСОБА_1 вдома у АДРЕСА_5 , а коли дізналися що два поверхи вище продається квартира АДРЕСА_6 , вона, ОСОБА_1 домовилася з продавцем ОСОБА_7 про купівлю їх квартири та дала завдаток 4 тисячі доларів США як забезпечення гарантії її купівлі.

Зазначена квартира АДРЕСА_1 була придбана ними 04.09.2007 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського МНО Паньків Г.О., реєстровий номер №1195. Так як ОСОБА_3 мав більший стабільний заробіток, ніж вона, тому Кредитний договір у ЗАТ КБ «Приватбанк» на суму вартості квартири 24 тисячі доларів США був оформлений на його ім`я. Вона виступала поручителем у Договорі поруки від 04.09.2007 року, укладеним між банком і нею за виконання зобов`язань ОСОБА_3 .

У квартирі вони спільною працею, коштами провели косметичний ремонт, замінили всі вікна та вхідні двері, завезли меблі із квартири АДРЕСА_7 , які були подаровані їй від мами та літом 2008 року перейшли проживати сім`єю у придбану ними квартиру.

За час спільного проживання сім`єю, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були пов`язані спільним побутом, разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали спільні права і обов`язки як по відношенню один до одного так і до дочки, яка разом з ними проживала. Разом вони ходили в гості до родичів як по лінії чоловіка так і її родини, до знайомих, були на весіллях племінників, що зі сторони ОСОБА_3 так і її родичів. Між нею і ОСОБА_3 склалися усталені подружні відносини. У квартирі до цього часу зберігаються її особисті речі, чого не заперечував відповідач ОСОБА_3 у суді першої інстанції.

У 2009 році різко зріс курс долара США і щоб погасити кредит, вона, порадившись зі ОСОБА_3 позичили гроші у її рідної сестри, щоб достроково погасити кредит, оскільки доходів від зарплати не вистачало та погасили достроково кредит 20 липня 2009 року.

Під час спільного проживання однією сім`єю без шлюбу, вона в період відпусток їздила на заробітки за кордон, а з 2010 року, звільнившись з роботи, почала систематично їздити на заробітки в Республіку Польща, де офіційно працювала за трудовими договорами щоб повернути позичені кошти. В цей час їхня дочка поступила у медичний коледж, що також вимагало додаткових витрат. Повертаючись з Польщі, вона приїжджала у квартиру АДРЕСА_1 , де проживав на той час ОСОБА_3 та дочка. Всі вони разом були як одна сім`я, мали одну мету.

23.01.2014 року вона разом із ОСОБА_3 придбали гараж № НОМЕР_4 у гаражному кооперативі «Фанта» по вул.Шкільна у м.Бориславі Львівської області та земельну ділянку для обслуговування гаражу площею 0,0032 га, кадастровий номер :02:006:0066 за 5 000,00 доларів США. Вона особисто домовлялася з продавцем про купівлю зазначених об`єктів, передавала завдаток 3 тисячі доларів США про що їй були передані ключі від гаража та надана розписка у присутності дружини ОСОБА_8 та її дочки ОСОБА_6 , що підтверджено продавцем ОСОБА_9 в суді першої інстанції при допиті як свідка. Згідно договорів купівлі-продажу земельної ділянки та гаражу від 23.01. 2014 року серія та номер 71 та 74, посвідчених приватним нотаріусом Бориславського МНО Паньків Г.О., право власності на дане майно оформлено за ОСОБА_3 , оскільки він постійно перебував по місцю проживання, а вона приїжджала з Польщі і через деякий час від`їжджала, щоб не втратити роботу. В її обов`язки входило заробляти грошові кошти.

31.05.2014 року ними за спільно зароблені грошові кошти було придбано автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н.з. НОМЕР_2 , що стверджується Свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_7 , виданого 31.05.2014 р. на ім`я ОСОБА_3 та довідкою-рахунком серії НОМЕР_8 від 31.05.2014 р. Вартість автомобіля 5 000,00 доларів США.

Загальна вартість майна придбаного за час проживання однією сім`єю без шлюбу становить 39 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 вересня 2017 року, тобто на час звернення з позовом в суд, становить 1 002064,32 грн., а частина становить 501 032,16 грн. Розрахунок проведено за курсом 2569,3957 за 100 доларів США станом на 01 вересня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прописав, що позивачкою не доведено факту спільного проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю як подружжя протягом з травня 2007 року до травня 2015 року в період якого придбано спірне майно, не надано достовірних та достатніх доказів в сукупності на підтвердження цього факту.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку зібраним доказам в цілому, так і кожному окремо.

Так при дослідженні судом першої інстанції анкети-заяви ОСОБА_3 на видачу кредиту від 31.08.2007 року, яку позичальник ОСОБА_3 подавав в банк особисто перед отриманням кредиту на купівлю спірної квартири встановлено, що ОСОБА_3 у анкеті-заяві у графі «адреса свого місця проживання» власноручно зазначив, що його місце проживання (відмінне від адреси місця реєстрації) разом із ОСОБА_1 -позивачкою у справі, а саме: АДРЕСА_5 , а також зазначив номер свого домашнього телефону такий як у квартирі ОСОБА_1 , де вони спільно проживали однією сім`єю.

У графі «інформація про дружину (або іншого платоспроможного члена родини, що веде спільне господарство) ОСОБА_3 власноручно написав прізвище, ім`я, по батькові позивачки ОСОБА_1 , а також інші її особисті дані, зокрема, адресу місця проживання ту ж саму, що у нього: АДРЕСА_5 .

У заяві-анкеті на отримання кредиту ОСОБА_3 зазначив сумарний платіжний баланс його на той час родини, де зарахував до своєї заробітної плати заробітну плату позивачки ОСОБА_1 та її додатковий заробіток ( під час відпустки заробітки у Польщі).

Підписуючи дану анкету-заяву від 31.08.2007 року, ОСОБА_3 підтверджував, що дана інформація є достовірною, відповідає дійсним фактам. При зміні місця роботи, місця проживання або інших даних ОСОБА_3 зобов`язувався повідомити банк протягом 3-х календарних днів. Однак, заяви про зміну сімейного чи фінансового стану на протязі періоду до повного погашення кредиту ОСОБА_3 не подавав.

Зазначеному письмовому доказу, який є беззаперечним фактом визнання ОСОБА_3 спільного проживання його із позивачкою ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції не надав оцінки та у рішенні суду про це не зазначив.

При отриманні кредиту 04.09.2007 року на купівлю спірної квартири, ОСОБА_3 як у кредитному договорі із ЗАТ КБ «Приватбанк» так і у Договорі іпотеки від 04.09.2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Бориславського МНО Паньків Г.О., вказував своє фактичне місце проживання разом із ОСОБА_1 , позивачкою по справі у АДРЕСА_5 , що в сукупності із іншими письмовими договорами, зокрема, із договором поруки від 04.09.2007 року, анкетою-заявою ОСОБА_3 від 31.07.2007 року на видачу кредиту, а також показами свідків допитах судом, дослідженими судом фотосвітлинами та відеозаписами, підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету тощо.

Висновки суду першої інстанції, що спірна квартира була придбана для проживання дочки ОСОБА_6 , суперечать як поясненням допитаного в суді в якості відповідача ОСОБА_3 так і поясненням позивачки ОСОБА_1 , оскільки їх дочка на цей час була неповнолітньою і всі разом вони проживали у придбаній за кредитні кошти квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджував особисто в суді першої інстанції ОСОБА_3 як відповідач.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовими договорами між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За положеннями ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1-3 ст. 61 СК прописано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спальної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року, справа № 712/13305/15-ц прописано, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї ( при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Колегія суддів вважає, що позивачкою належними, достовірними, дійсними доказами доведено факт проживання її із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з травня 2007 року по травень 2015 року та майно, придбане ними у цей період, є спільним майном подружжя, яке придбане за грошові кошти від спільної праці та спільного бюджету в інтересах сім`ї, що відповідає ст.74 СК України, правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс/11.

Пленум Верховного Суду України в пункті 20 своєї постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» чітко визначив права фактичного подружжя: при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У постанові також зазначається, що поділ спільного майна здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України, ст.372 ЦК України. При цьому застосовується положення ст.71 ч.4,5 СК України щодо обов`язкової згоди на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

На день його смерті спадкоємців першої черги не було, оскільки дочка трагічно загинула ІНФОРМАЦІЯ_3 , із позивачкою по справі ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі не перебував.

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Рідна сестра спадкодавця ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого брата ОСОБА_3 , що підтверджується отриманими нею Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 29.12.2020 року, виданими приватним нотаріусом Бориславського МНО Малетич О.Я. . В порядку спадкування за законом ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на автомобіль марки Фольксваген ,2000р.в. д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.12.2020 року ОСОБА_2 набула право на гараж розташований за адресою: АДРЕСА_4 , гаражне товариство «Фанта» та земельну ділянку у гаражному товаристві «Фанта». Площа земельної ділянки 0,0032 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:006:0066.

Прийняті спірні об`єкти згідно Свідоцтв про прийняття спадщини по закону зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на праві власності за ОСОБА_2 .

Ухвалою судового засідання Бориславського міського суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року ОСОБА_2 залучена у справі правонаступником відповідача ОСОБА_3 ..

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

Відповідачці ОСОБА_2 було відомо про наявність та розгляд судом спору з приводу встановлення факту спільного проживання з її братом ОСОБА_3 та поділ спільно нажитого майна. За клопотанням позивачки ОСОБА_1 така була допитана судом як свідок на стороні позивачки, однак прийняла спадщину за законом на все майно.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у фактичних шлюбних відносинах як одна сім`я без реєстрації шлюбу в період з травня 2007 року по травень 2015 року та придбали із спільного сімейного бюджету майно, яке підлягає поділу, приходить до висновку, що Свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно підлягають визнанню недійсними на підставі ст.1301 ЦК України в частині спірного нерухомого майна, придбаного за час проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без шлюбу в період з травня 2007 року по травень 2015 року, а саме: квартири АДРЕСА_1 , автомобіля марки Фольксваген Т4, д.н.з. НОМЕР_2 , гаражу № НОМЕР_4 у гаражному товаристві «Фанта» по АДРЕСА_2 та земельної ділянки в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу площею 0,0032 га, кадастровий номер :02:006:0066.

Після успадкування спірного майна, відповідачка ОСОБА_2 через два дні після отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж та спірну земельну ділянку для обслуговування гаражу, 24.12.2020 року відчужила дані об`єкти нерухомості, уклавши договори купівлі-продажу земельної ділянки та гаражу із ОСОБА_4 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно від 28.09.2021 року.

З врахуванням зазначеного з відповідачки ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивачки ОСОБА_1 вартості відчуженого майна, що становить 56 886,56 грн., виходячи з розрахунку: 106 273,00 грн. (вартість спірного гаражу) + 7 500 грн. ( вартість спірної земельної ділянки для обслуговування гаражу = 113 773,00 грн. :2 = 56 886,50 грн.

Право власності на набуті об`єкти нерухомості по частині за позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі цієї постанови підлягають державній реєстрації у державного реєстратора.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів скасовує оскаржуване рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1.п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1,п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 березня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету, існування спільних прав та обов`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період часу з травня 2007 року по травень 2015 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбане за час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки в період з травня 2007 року по травень 2015 року майно, а саме:

-квартиру АДРЕСА_1 ;

-автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER Т4, 2000 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 ;

-гараж № НОМЕР_4 у гаражному кооперативі «Фанта» в м.Бориславі вул.Шкільна Львівської області;

-земельну ділянку в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу площею 0,0032 га кадастровий номер :02:006:0066.

Визнати частково недійсним в частині свідоцтва на спадщину за законом, , видані на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) приватним нотаріусом Бориславського МНО Малетич О.Я., а саме:

-Свідоцтво на право на спадщину за законом від 29.12.2020р. на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстровий номер № 362, скасувавши державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт за ОСОБА_2 ;

-Свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.12.2020р.на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER Т4, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 , білого кольору, типу легковий пасажирський-В, реєстровий номер №363.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_10 ) право власності на:

-1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 житловою площею 28,9 кв.м, загальною площею 53,1 кв.м;

-1/2 ідеальну частину автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER Т4, 2000 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору, типу легковий пасажирський-В.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_10 ) вартість ідеальної частини гаражу № НОМЕР_4 , що знаходиться у гаражному кооперативі «Фанта» АДРЕСА_4 загальною площею 27,0 кв.м та вартість 1Є2 ідеальної частини земельної ділянки для обслуговування гаражу площею 0,0032 га, кадастровий номер :02:006:0066 за адресою АДРЕСА_2 , гаражний кооператив «Фанта»- в розмірі 56 886,50 грн. (П`ятдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят шість грн.50 коп).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 13 453,18 грн. ( Тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні 18 коп.) по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Ця постанова є підставою для реєстрації права власності по частині за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у державного реєстратора.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк