ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року

м. Харків

справа № 619/5256/20

провадження № 22-ц/818/724/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

скаржник ОСОБА_1

особа дії, якої оскаржуються - Дергачівський відділ державної виконавчої служби по Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків)

стягувач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційні скарги Дергачівського відділу державної виконавчої служби по Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2023 року постановлену у складі судді Жорняк О.М.,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Дергачіського відділу державної виконавчої служби по Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Плугатирьової Ю.С., в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця про відмову у закінченні виконавчого провадження № 66116361 з підстав передбачених п.п.7, 9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження»; зобов`язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 66116361; визнати неправомірними дії державного виконавця щодо утримання аліментів по виконавчому провадженню № 66116361 після 30.06.2023; зобо`вязати державного виконавця повернути кошти, утримані із заробітної плати після 30.06.2023 по виконавчому провадженню № 66116361.

В обґрунтування скарги представник зазначав, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.12.2020 і до припинення навчання або досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 66116361. Відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області зазначено період навчання у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця на факультеті економіки та права - з 05.08.2019 по 30.06.2023, згідно довідки навчального закладу від 30.11.2020. 22.09.2023 боржник ОСОБА_1 звертався із заявою про завершення виконавчого провадження. 10.10.2023 на електронну адресу боржника надійшла відповідь органу виконавчої служби. Згідно наданої відповіді, виконавець повідомив, що стягувачем надано довідку про продовження навчання до 31.12.2024 та повідомив, що станом на день надання відповіді існують всі умови для подальшого виконання - навчання в учбовому закладі до 31.12.2024, стягувачем не досягнуто 23-річного віку. Вказану відповідь Дергачівського відділу виконавчої служби у Харківському районі Харківської області від 05.10.2023 № 52732 щодо відмови у закінчення виконавчого провадження вважає незаконною, та дії державного виконавця такі, що підлягають оскарженню. Як слідує з рішення суду, аліменти стягувались на період навчання до 30 червня 2023 року, що підтверджувалося довідкою, наданою Харківським національним економічним університетом імені Семена Кузнеця та станом на цю дату виконано у повному обсязі. Станом на теперішній час, з ОСОБА_1 безпідставно утримуються аліменти із заробітної плати.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2023 року скаргу ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Дергачіського відділу державної виконавчої служби по Харківському району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Плугатирьової Ю.С. про відмову у закінченні виконавчого провадження № 66116361 з підстав передбачених п.п.7, 9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Зобов`язано головного державного виконавця Дергачіського відділу державної виконавчої служби по Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Плугатирьову Ю.С. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 66116361. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Дергачіського відділу державної виконавчої служби по Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Плугатирьової Ю.С. щодо утримання аліментів по виконавчому провадженню № 66116361 після 30.06.2023.

Ухвала мотивована тим, що підставою для ухвалення вищевказаного рішення суду слугувала довідка Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця від 30.11.2020, відповідно до якої період навчання ОСОБА_2 у навчальному закладі на факультеті економіки та права становив- з 05.08.2019 по 30.06.2023. Відповідно Витягу з наказу від 30.06.2023 за № 487-С, наданого Харківським національним економічним університетом імені Семена Кузнеця ОСОБА_2 відраховано з числа студентів університету у зв`язку із закінченням навчання 30.06.2023.

Не погодившись з рішенням суду Дергачівський відділ державної виконавчої служби по Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесульного права просив ухвалу скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні скарга.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в серпні 2023 року на депозитний рахунок відділу не надійшли аліменти від ОСОБА_1 , тому 21.08.2023 державним виконавцем було направлено стягувачу запит стосовно проходження навчання. Стягувачем було надано довідку Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця, відповідно до якої ОСОБА_2 дійсно навчається в закладі, строк навчання в учбовому закладі до 31.12.2024 .Тобто, станом на сьогоднішній день, існують всі умови для подальшого виконання: - навчання в учбовому закладі до 31.12.2024 , стягувачем не досягнуто 23-річного віку. Скаржник зазначив, що на момент звернення боржником до відділу, а саме 22.09.2023 з заявою про закінчення виконавчого провадження, стягувачем ОСОБА_2 була надана довідка від 13.09.2023 №02071211 Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця, відповідно до якої ОСОБА_2 дійсно навчається в закладі, строк навчання в учбовому закладі до 31.12.2024. Також стягувачем було надано довідку ХНУ ім. Каразіна від 14.11.2023 р. №07/2023 про те, що ОСОБА_2 є студентом 4 курсу факультету геології, географії, рекреації і туризму ХНУ ім. Каразіна. Згідно довідки закінчення навчання- 30.06.2024 р. Довідку було долучено до матеріалів справи.

Апелянт наголосив, що у суду відсутні повноваження зобов`язувати державного виконавця вчиняти ті дії, які згідно із Законом можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Також апелянт зауважив, що судове засідання під час якого було винесено ухвалу проводилось без участі сторін, що істотно порушило можливість відділу скористатись своїми процесуальними правами в повному обсязі.

Також не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила ухвалу скасувати та в задоволенні скаргу відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 дійсно навчається на 1 році навчання в групі 8.05.051.200.23.1 факультету економіки і права, денна форма здобуття вищої освіти, спеціальність 051 економіка, освітньо-професійна програма «Економіка бізнесу» Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця (IV рівень акредитації). Строк навчання в учбовому закладі до 31.12.2024. Наказ про зарахування на навчання за кошти фізичних осіб №788/06-С від 01.09.2023 Також судом не було враховано Довідку з Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 14 листопада 2023 року, про те, що: ОСОБА_2 дійсно є студентом 4 курсу факультету геології, географії, рекреації і туризму Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна. Зарахована на 1-й курс наказ №0210-071054 від 05.09.2020. Апелянт наголосив, що в довідці на яку посилається суд в оскаржуваній ухвалі було зазначено датою завершення навчання 30.06.2023 через те, що в цю дату ОСОБА_2 завершила навчання у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», після чого розпочала підготовку та складання відповідних іспитів для вступу на освітньо-кваліфікаційний рівень «магістр», що і підтверджується довідкою №02071211, згідно якою ОСОБА_2 зарахована з 01.09.2023 згідно наказу №788/06-С до Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця. Окрім цього з 05.09.2020 ОСОБА_2 безперервно навчається в Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна, що також не було враховано судом при винесені оскаржуваної ухвали.

Апелянт наголосив, що період, протягом якого суд вирішив визначити обов`язок щодо сплати боржником аліментних платежів, визначений не конкретними календарними датами, а певними подіями, від настання яких і залежить обрахунок і тривалість цього періоду. Адже у разі, якщо б повнолітня дитина не продовжила б навчання на освітньому рівні магістратури, тоді за змістом виконуваного рішення суду настали б обставини, з якими суд пов?язував припинення обов?язків з нарахування та сплати боржником аліментних платежів - закінчення дитиною навчання. Водночас, продовження навчання дитиною свідчить, що такий період не закінчився, а тому у боржника продовжив існувати обов?язок зі сплати аліментних платежів до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. При цьому переривання такого періоду законодавством не передбачено

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників заявника, зацікавленої особи та державного виконавця, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване ухвала суду не відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.12.2020 і до припинення навчання або досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років.

Підставою для ухвалення вищевказаного рішення суду слугувала довідка Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця від 30.11.2020, відповідно до якої період навчання ОСОБА_2 у навчальному закладі на факультеті економіки та права становив- з 05.08.2019 по 30.06.2023.

Відповідно до довідки №02071211, ОСОБА_2 зарахована з 01.09.2023 згідно наказу №788/06-С до Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Період навчання це будь-яка частина освітньої програми з вищої освіти, оцінена і документально підтверджена, яка, не становлячи повного курсу навчання за програмою, є істотним здобутком знань чи навичок (Порядок визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 05 травня 2015 року № 504 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 травня 2015 року за № 614/27059).

За пунктом 19 частини першої статті 1 Закону України «Про освіту» освітня програма це єдиний комплекс освітніх компонентів (предметів вивчення, дисциплін, індивідуальних завдань, контрольних заходів тощо), спланованих і організованих для досягнення визначених результатів навчання.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про вищу освіту» освітня (освітньо-професійна, освітньо-наукова чи освітньо-творча) програма є єдиним комплексом освітніх компонентів (навчальних дисциплін, індивідуальних завдань, практик, контрольних заходів тощо), спрямованих на досягнення передбачених такою програмою результатів навчання, що дає право на отримання визначеної освітньої або освітньої та професійної (професійних) кваліфікації (кваліфікацій). Освітня програма може визначати єдину в її межах спеціалізацію або не передбачати спеціалізації.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Рівнями освіти є: дошкільна освіта, початкова освіта, базова середня освіта, профільна середня освіта, перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, фахова передвища освіта, початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти, перший (бакалаврський) рівень вищої освіти, другий (магістерський) рівень вищої освіти, третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти (частина друга статті 10 Закону України «Про освіту»).

Після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту (частина перша статті 40 Закону України «Про освіту»).

Підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень (частина перша статті 5 Закону України «Про вищу освіту»).

Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва (частина друга статті 5 Закону України «Про вищу освіту»).

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Колегія суддів зазначає, що завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та:

1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або 2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю, незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних начальних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти).

При цьому, як вступ (перехід) на наступний освітній рівень навчання, так і вступ (перехід) до іншого навчального закладу після завершення навчання та здобуття певного рівня освіти, пов`язані із певними часовими періодами, протягом яких не відбувається безпосередньо освітній процес, однак триває освітня діяльність, зокрема вступна кампанія (подача документів, здача іспитів, проходження співбесід, видання наказу про зарахування до навчального закладу тощо).

Такі процедури, що тривають певні періоди часу, є об`єктивними, нормативно врегульованими та їх тривалість не залежить від волі особи, яка здобуває освіту.

Виключення цих періодів із часу, протягом якого повнолітні дочка, син мають право на утримання, не узгоджується із вимогами статті 53 Конституції України, статей 1, 3, 10 Закону України «Про освіту», частини другої статті 199 СК України та є несправедливим.

Аналіз положень частини другої статті 199 СК України свідчить, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, зокрема коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі, або звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання в період канікул, переходу на навчання на інший освітній рівень або до іншого навчального закладу, зокрема вступу до магістратури. Правило частини другої статті 199 СК України виключно охоплює випадки припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання. Законодавець не передбачив винятку з правила частини першої статті 199 СК України, зокрема застереження про те, що канікулярний період, період вступу до вищого навчального закладу для здобуття вищого рівня освіти не входять до складу періоду нарахування та сплати аліментів одним із батьків на користь повнолітньої дитини.

Також потрібно враховувати, що стаття 199 СК України не враховує зміни в системі освіти в Україні, які відбулися після прийняття цього Кодексу. Станом на момент виникнення спірних правовідносин в Україні діє новий Закон України «Про вищу освіту», прийнятий Верховною Радою України 01 липня 2014 року за № 1556-VII у редакції Закону України від 17 червня 2020 року № 720-IX.

СК України, який встановив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, був прийнятий 10 січня 2002 року і набрав чинності 01 січня 2004 року.

На момент прийняття СК України був чинним Закон Української РСР від 23 травня 1991 року «Про освіту», системне та логічне тлумачення правових норм якого дає підстави для висновку, що законодавець станом на 10 січня 2002 року розглядав навчання на магістерському рівні як продовження освіти за спеціальністю з метою здобуття повної вищої освіти на основі бакалаврського рівня (який на той час не вважався повною вищою освітою і надавався тільки закладам І-ІІІ рівня акредитації).

За умови, якщо особа після здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра реалізувала своє право на продовження освіти, передбачене пунктом 4 частини першої статті 51 Закону Української РСР «Про освіту», для продовження навчання на магістерському рівні, не перериваючи його іншими видами постійної зайнятості, то таке навчання вважалося безперервним процесом здобуття вищої освіти (наскрізним).

Водночас, після набрання чинності 01 січня 2004 року СК України, освітнє законодавство зазнало суттєвих змін, зокрема після офіційного приєднання України 19 травня 2005 року до Болонського процесу, що мало на меті створення єдиного європейського простору вищої освіти. Результатом цієї реформи стало те, що вища освіта в Україні складається із двох незалежних етапів: навчання в бакалавраті, а згодом, за бажанням студента, навчання в магістратурі за умови успішного складання іспитів. Такого розділення на момент ухвалення СК України не існувало.

Тож зміни в освітньому законодавстві не були узгоджені з сімейним законодавством, яке не враховує можливість існування паузи/перерви між закінченням бакалаврату і вступом до магістратури.

У ситуації, яка виникла, не має жодного підтвердження того, що законодавець свідомо мав на меті закріпити таке тлумачення положень СК України, коли б аліменти не підлягали сплаті у період від закінчення бакалаврату та до вступу до магістратури, а отже, у законодавстві існує правова неузгодженість (невідповідність), яка повинна бути виправлена не шляхом формального підходу, а подолання шляхом застосування правових принципів, які відповідатимуть духу інституту аліментів у чинному законодавстві.

Частина четверта статті 13 ЦК України проголошує, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезисом є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі.

Відповідно у застосуванні правил частини другої статті 199 СК України потрібно враховувати, що нерозумно і несправедливо тлумачити положення статті 199 СК України так, що аліменти на повнолітню дитину, яка навчається, виплачуються виключно за ті періоди, коли фактично триває навчальний процес.

Між закінченням шкільного навчання та початком навчання професійного чи початком отримання вищої освіти завжди існує певний проміжок часу, що зумовлено способом організації системи освіти, а також об`єктивними чинниками: особа повинна мати час для того, щоб визначитися із напрямом свого подальшого навчання (якщо вона взагалі бажає його продовжувати і не визначилася з таким напрямом раніше), а також має виконати певні формальності зібрати і подати необхідні документи, скласти вступні іспити тощо.

Так само і в разі переходу на наступний освітній рівень особа не може вважатися такою, яка припинила навчання, адже наявність часового проміжку між закінченням підготовки за попереднім рівнем та початок навчання на наступному освітньому рівні не залежить від волі та бажання учня (студента). Тому розумний (визначений характером організації навчального процесу) період фактичної перерви у навчанні не може в таких випадках вказувати на його припинення у розумінні частини другої статті 199 СК України.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2023 року справа № 752/20152/16 зазначила, що існують підстави для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 (провадження № 61-9584св21), про те, що у зв`язку з припиненням навчання особою у червні 2020 року та зарахуванням її на навчання лише з 01 жовтня 2020 року немає підстав для стягнення з боржника грошових коштів за виконавчим листом у зазначений період, тобто у період між завершенням навчання на одному освітньому рівні і до початку навчання на наступному освітньому рівні.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Оскільки Дергачівського районного суду Харківської області від 26 квітня 2021 року набрало законної сили, воно підлягає обов`язковому виконанню заявником.

Колегія суддів врахувала, що зміст рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 квітня 2021 року, свідчить, що суд чітко визначив період, за який підлягають стягненню аліменти щомісячно, починаючи з 10.12.2020 і до припинення навчання або досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років.

Суд чітко зазначив, що у разі продовження повнолітньою дитиною навчання, обов`язок платника зі сплати аліментів продовжується до досягнення ОСОБА_2 23 років. Суд у зазначеному рішенні не зробив застереження, що такий період закінчується з моменту вступу ОСОБА_2 на новий освітній рівень, а отже, він продовжується до 23 років.

Період стягнення аліментних платежів є безперервним. Момент його закінчення залежить від настання тих чи інших обставин, визначених у рішенні суду, якими зумовлено припинення підстав для їх сплати; зокрема, чи продовжить навчання повнолітня дитина, у разі, якщо вона не продовжить навчання, такий період закінчиться, а у разі продовження навчання не більше ніж до досягнення 23 років.

Тож державний виконавець, виконуючи таке рішення суду, у межах своїх повноважень має з`ясовувати питання настання обставин, з якими суд пов`язував припинення нарахування стягувачові та сплати ним аліментних платежів. У разі встановлення таких обставин державний виконавець вправі ухвалювати відповідне процедурне рішення, зокрема, про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного повного виконання судового рішення боржником, про відкриття виконавчого провадження у разі подання виконавчого документа протягом періоду, на який присуджені платежі, а у разі існування заборгованості вчиняти дії із її стягнення на користь стягувача у межах періоду, визначеного судом у резолютивній частині судового рішення, яке виконується.

За правилами частини третьої статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів або заперечення її розміру боржником стягувач має право пред`явити виконавчий документ для примусового виконання.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах зокрема про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі (частина третя статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2019 року у справі №810/3430/16 (адміністративне провадження № К/9901/20310/18) зазначив, що про закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», ухвалюється мотивована постанова, яка має містити інформацію про обставини, що доводять фактичне виконання судового рішення та засоби їх встановлення. Закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано суто відповідно до резолютивної частини рішення суду. Джерелом відомостей про фактичне і повне виконання рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

Застосовуючи до спірних правовідносин наведений правовий висновок Верховного Суду, колегія суддів врахувала, що у справі, яка переглядається, боржник не довів, що існували підстави для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду або що після цієї дати державний виконавець не мав повноважень нараховувати до сплати боржнику аліментні платежі відповідно до змісту резолютивної частини виконуваного ним судового рішення, адже не було підстав для застосування до спірних правовідносин частини другої статті 199 СК України у зв`язку з продовженням повнолітньою дитиною навчання у магістратурі. Наведене підтверджує, що період, протягом якого суд вирішив стягувати з боржника аліментні платежі, не закінчився та продовжився у зв`язку з настанням обставин, з якими суд пов`язував підстави для нарахування до стягнення повнолітній дитині утримання до закінчення нею навчання (але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку).

Нарахування державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментних платежів, починаючи після 30.06.2023 є правомірним та обґрунтованим, відповідає змісту виконуваного державним виконавцем судового рішення, зокрема визначеного судом періоду нарахування та стягнення із боржника аліментів на користь стягувача повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Боржник погодився з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не оскаржував її, так само не просив державного виконавця закінчити відкрите виконавче провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, тож дії державного виконавця з нарахування боржникові заборгованості зі сплати аліментів є правомірними, адже за встановлених фактичних обставин справи ОСОБА_5 продовжила навчання, а отже, має право на утримання батьком до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-річного віку.

Апеляційний суд наголошує на тому, що виконанням певного виконавчого документа досягається єдина мета виконання відповідного рішення суду. Оскільки у рішенні суд визначив період нарахування та стягнення аліментів з боржника на користь стягувача, визначивши подію, з якою пов`язується припинення сплати таких аліментів, виконавець не вправі змінювати рішення суду, що виконується, оскільки таке судове рішення набрало законної сили, на його виконання суд видав виконавчий лист, а державний виконавець відкрив виконавче провадження. Таке рішення є обов`язковим для виконання сторонами та уповноваженим державним виконавцем.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За правилами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Апеляційний суд зазначає, що суду першої інстанції помилково задовольнив скаргу адже продовжуючи нарахування та стягнення аліментів із боржника на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідно до довідки №02071211, ОСОБА_2 зарахована з 01.09.2023 згідно наказу №788/06-С до Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця, до досягнення нею 23 років, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, врахувавши зміст виконуваного ним судового рішення та визначений судом період стягнення аліментних платежів.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо нарахування боржникові заборгованості зі сплати аліментних платежів, він не довів, що державний виконавець неправильно обрахував період нарахування та сплати боржником аліментних платежів на корись стягувача, доводи скарги зводяться до помилкового тлумачення правил частини другої статті 199 СК України, яке не відповідає суті та змісту цього правила. Боржник не довів, що настали обставини, з якими суд пов`язував припинення стягнення з боржника на користь стягувача аліментних платежів, зокрема припинення (завершення) навчання повнолітньою дочкою, що свідчило б про втрату права дочки на утримання батьком та відповідало б змісту частини другої статті 199 СК України. Доводи скарги зводяться до помилкового визначення й обрахування заявником періоду, протягом якого він має сплачувати аліментні платежі на користь повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, що визначений у рішенні суду.

Подане 28.02.2024 Дергачівським відділом державної виконавчої служби по Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) подання про роз`яснення ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 14.12.2023 не підлягає задоволенню, адже законом не передбачено можливості роз`яснення апеляційним судом ухвали місцевого суду.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга Дергачівського відділу державної виконавчої служби по Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) підлягає задоволенню то з ОСОБА_1 на користь виконавчої служби підлягає стягненню 2684 грн судового збору сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Також оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 536,80 грн судового збору сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Дергачівського відділу державної виконавчої служби по Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2023 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дергачіського відділу державної виконавчої служби по Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Плугатирьової Ю.С.- залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на корсить Дергачівського відділу державної виконавчої служби по Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) ( ) 2684 (двітисячі шістсот вісімдесят чотири) грн судового збору сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп судового збору сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено 19 червня 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук