Номер провадження: 22-ц/813/690/24
Справа № 2-5378/2010
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Комлевої О.С., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач -Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2010 року у складі судді Бобуйка І.А.,

встановив:

У травні 2010 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило достроково стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором станом на 26 квітня 2010 року у загальній сумі 2 818 916,10 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом - 2 122 722,09 грн;

- заборгованість за відсотками - 488 459,92 грн;

- пеня за прострочення відсотків по кредиту -207 684,10 грн.

В обґрунтування заявлених вимог банк посилався на те, що 05 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/0029/74/75937, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 288 860 доларів США із сплатою 13,25 % річних за користування кредитними коштами та строком повернення до 2027 року.

З метою забезпечення належного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором 05 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого останній як поручитель зобов`язалвся відповідати солідарно з позичальником за його борговим зобов`язанням, що виникатимуть з кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ним та банком 08 червня 2007 року був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Позичальник припинив належно виконувати свої грошові зобов`язання, несвоєчасно та не в повному розмірі вносив щомісячні обов`язкові платежі, у зв`язку з чим у нього станом на 26 квітня 2010 року утворилась заборгованість зі сплати платежів на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у загальній сумі 2 818916,10 грн, яку банк просив стягнути з відповідачів солідарно на їх користь та судові витрати 1820 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2010 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 818 916,10 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення цивільної справи у розмірі 120 грн.

15 травня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 травня 2019 року заява про перегляд заочного рішення від 02 серпня 2010 року залишена без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04 березня 2020 року ухвалу суду від 16 травня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2020 року заява про перегляд заочного рішення від 02 серпня 2010 року залишена без задоволення.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення суду та просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

На обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд дійшов передчасного висновку про доведеність розміру заборгованості. У позивача на час звернення до суду не виникло право на дострокове повернення кредиту всього кредиту. Особа, яка звернулась до суду із позовом не мала повноважень представництва ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та звернення від імені останнього до суду. Представнику ОСОБА_3 , яка підписала та подала позовну заяву від імені ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», надано повноваження в частині здійснення дій від імені банку, виключно, що стосуються діяльності Одеської обласної дирекції, яка не є юридичною особою, та не має цивільної процесуальної правоздатності сторони, якою можуть бути лише юридичні особи, а також фізичні особи та держава, а є структурним підрозділом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу задоволено. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2010 року скасовано. У задоволені позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 02 березня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 січня 2022 справу призначено до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що 05 червня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0029/74/75937, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 288 860,00 дол. США під 13,25 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 05 червня 2027 року (а. с. 20- 25).

Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору кредитні кошти ОСОБА_1 призначені для використання на споживчі цілі «Житло в кредит на вторинному ринку». Забезпеченням зобов`язань за цим договором є квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 6.5 кредитного договору, кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитним договором, нарахованих процентів, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення (а. с. 23).

Аналогічні умови передбачені пунктом 5.5 кредитного договору, яким передбачено обов`язок позичальника достроково повернути кошти кредитору протягом 30 календарних днів з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений іпотечний договір, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2007 року. Заставна вартість квартири становить 1 716 682,00 грн (а. с. 29-33).

Також на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед банком, у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору (а. с. 26-28).

Згідно з пунктом 4.1 договору поруки, договір діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань по кредиту. Також порука припиняється, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимог до поручителя за пунктом 4 статті 559 ЦК України.

Відповідно до пункту 2.5 договору поруки поручитель бере на себе зобов`язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань у обсязі, заявленому банком у письмовій вимозі, протягом 5 банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги банку.

Пунктом 2.6 договору поруки передбачено, що така вимога банку вважається отриманою поручителем, якщо банк надіслав її поштою за адресою поручителя, вказаною у цьому договорі.

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не надав до суду письмової вимоги про дострокове повернення кредиту направленої на адресу позичальника та поручителя.

Матеріали справи не містять інформації, що ОСОБА_1 , поручитель ОСОБА_2 отримували листи-повідомлення від банку про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до пункту 10.1 кредитного договору, за порушення строків повернення суми кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно з розрахунком заборгованості, який надано банком, станом на 26 квітня 2010 року заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2007 року складає в сумі 355 663,29 дол. США, що за курсом НБУ становить в загальному розмірі заборгованість у сумі 2 818 916,10 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом - 267 830,64 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 2 122 722,09 грн;

- заборгованість за відсотками - 61 629,10 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 488 459,92 грн;

- пеня за прострочення відсотків за кредитом - 26 203,55 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 207 684,10 грн за період з 22 січня 2010 року до 25 квітня 2010 року.

В розрахунку зазначено, що остання дата погашення кредиту та погашення відсотків здійснена позичальником - 23 червня 2009 року.

З позовної заяви встановлено, що у зв`язку з несвоєчасним поверненням кредиту та процентів у 2008 році, кредит відповідача винесений на рахунок прострочених платежів як проблемний, тому 08 квітня 2008 року було вчинено за кредитним договором виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості у розмірі 1 663 537,50 грн у безспірному порядку з ОСОБА_1 на користь банку.

Апеляційним судом витребувано копію виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, який свідчить про те, що стягнення проведено за строк з 1 липня 2007 року по 25 лютого 2008 року (а.с.225а-227ат.2).

У зв`язку із несвоєчасним поверненням кредиту та процентів, 29 липня 2009 року предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 було реалізовано на прилюдних торгах за 495 167,78 грн (а. с. 5).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи скарги, суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), зроблено висновок, відповідно до якого встановлено, що якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено та вбачається з матеріалів справи 05 червня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0029/74/75937, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 288 860,00 дол. США, під 13,25 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 05 червня 2027 року.

Відповідно до пункту 6.5 кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитним договором, нарахованих процентів, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення (а. с. 23).

Аналогічні умови передбачені пунктом 5.5 кредитного договору, яким передбачено обов`язок позичальника достроково повернути кошти кредитору протягом 30 календарних днів з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

08 квітня 2008 року було вчинено за кредитним договором виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості у розмірі 1 663 537,50 грн у безспірному порядку з ОСОБА_1 на користь банку, таке стягнення не було достроковим і вимога про дострокове стягнення кредитного договору відповідачам не направлялася.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові ВП ВС від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15 зазначено, що якщо кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника і кредитодавець звертається до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, не виконавши вимоги, чинної на час виникнення спірних правовідносин (до 10 червня 2017 року) частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачала обов`язкове направлення позичальнику повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то в позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Враховуючи ненадання доказів направлення відповідачам повідомлення про дострокове стягнення, в той час як умовою дострокового стягнення є досудова вимога, позивач має право на стягнення простроченого боргу, який з врахуванням наданого розрахунку станом на час звернення 16.05.2010 складається з заборгованості за відсотками - 61629,10 доларів США та пені, розрахованої за прострочення відсотків по кредиту в розмірі 26203,55 доларів США за період з 22.01.2010 по 25.04.2010, тобто в межах річного строку нарахування пені.

Водночас розрахунок боргу (а.с.227,т.2) свідчить про те, що поточна заборгованість за тілом кредиту відсутня, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції розглянув справу поверхнево, неповно з`ясував обставини справи, невірно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку суду.

З огляду на викладене, рішення суду в частині вимог позивача до ОСОБА_1 підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2010 року в частині вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором за відсотками в розмірі 61629,10 доларів США, за пенею в розмірі 26203,55 доларів США, в решті вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 24.06.2024

Головуючий:

Судді: