УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року

м. Київ

справа № 761/17009/23

провадження № 61-7918ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна, Акціонерне товариство «Сенс Банк», Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у м. Києві, про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна, Акціонерне товариство «Сенс Банк», Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 10 листопада 2023 року вжив заходи забезпечення позову, наклавши арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 925 від 14 грудня 2022 року. Наклав арешт на транспортний засіб автомобіль марки «Лексус RX 350», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): VIN НОМЕР_2 , який належить на підставі договору купівлі-продажу №931285220/2022/8046 від 16 грудня 2022 року ОСОБА_3 .

Ухвалою від 01 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва виправив описку в ухвалі від 10 листопада 2023 року, вказавши: «Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування зареєстрованого в реєстрі за № 925 від 14 грудня 2022 року. Дані про боржника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 . Дані про стягувача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 . Накласти арешт на транспортний засіб автомобіль марки «Лексус RX 350» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): VIN НОМЕР_2 , який належить на підставі договору купівлі-продажу № 931285220/2022/8046 від 16.12.2022 ОСОБА_3 . Дані про боржника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 . Дані про стягувача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ».

Постановою від 06 травня 2024 року Київський апеляційний суд ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року про забезпечення позову та ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2023 року про виправлення описки скасував та ухвалив нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнив частково. Наклав арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 925 від 14 грудня 2022 року, а також на 1/4 частину транспортного засобу -автомобіля марки «LEXUS» «RХ350», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): VIN НОМЕР_2 , який належить на підставі договору купівлі-продажу № 931285220/2022/8046 від 16 грудня 2022 року ОСОБА_3 . Відомості про позивача (стягувача): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 . Відомості про відповідача (боржника): ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

У травні 2024 року представник Кулішенко М. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2024 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, чим порушив норми процесуального права. Крім того, заявник зауважує, що заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти на банківському рахунку вже були вжиті в межах справи № 761/17009/23, в зв`язку з чим були відсутні підстави для повторного вжиття такого виду процесуального заходу.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на такі підстави.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції керувався тим, що заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам. Крім того, суд апеляційної інстанції встановив порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час вирішення питання про виправлення описки, зауваживши, що суд першої інстанції вийшов за межі застосування норми статті 269 ЦПК України.

Щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції колегія суддів керується такими приписами закону.

Відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про внесення виправлень в судове рішення окремо від рішення суду визначене пунктом 19 частини першої статті 353 ЦПК України. Водночас, процесуальний закон не наділяє учасників справи чи інших осіб правом на оскарження ухвали суду першої інстанції про внесення виправлень в судове рішення в касаційному порядку після її перегляду в апеляційному порядку.

Отже, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції в частині апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про внесення виправлень в судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки постанова суду апеляційної інстанції в частині апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про внесення виправлень в судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження в частині оскарження постанови Київського апеляційного суду від 06 травня 2024 року щодо перегляду ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року слід відмовити.

Щодо оскарження постанови суду в частині перегляду ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову колегія суддів керується такими міркуваннями.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 вказано, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Правозастосовна практика стосовно вирішення питання про забезпечення позову є остаточно сформованою, усталеною. Суд касаційної інстанції неодноразово роз`яснював у своїх постановах, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Врахувавши, що між сторонами у справі дійсно виник спір щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування, а саме на 1/4 частину житлової квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 158,7 кв.м. та на 1/4 частину автомобіля «LEXUS», модель «RХ350», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , а також встановивши на підставі доказів в матеріалах справи факт відчуження відповідачем ОСОБА_1 спірної квартири шляхом укладення договору дарування з третьою особою, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про накладення арешту на 1/4 частину житлової квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 158,7 кв.м. та на 1/4 частину автомобіля «LEXUS», модель «RХ350», 2008 року випуску. При цьому, предмет спору пов`язаний зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення позову, як встановив суд апеляційної інстанції, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Вжиті судом апеляційної інстанції заходи забезпечення позову є співмірними з вимогами щодо захисту прав позивача.

Крім цього, вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на ту частину майна, право власності на яку позивач просить визнати за нею не порушує принципу диспозитивності, а сприяє дотриманню принципів співмірності та адекватності вжитого заходу забезпечення позову. Такий захід не позбавляє відповідача права володіння майном, на яке накладений арешт, оскільки обмеження розповсюджується лише на право розпоряджання майном в межах заявлених позовних вимог.

Вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на те, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують співмірність застосованих засобів забезпечення позову заявленим позовним вимогам та не доводять порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, натомість зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують та зводяться до власного суб`єктивного тлумачення порядку застосування норми права, спрямованого на доведення незаконності застосованого заходу забезпечення позову, натомість не спростовують законність дій суду апеляційної інстанції, не доводять порушення норм процесуального права.

Не заслуговують на увагу доводи заявника про неправильність автоматизованого розподілу справи між суддями, незаконність прийняття судом апеляційної інстанції одної постанови за результатами апеляційного перегляду окремих ухвали про забезпечення позову та про виправлення описки, оскільки зводяться до викладу суб`єктивних міркувань, натомість не вказують, які норми права на переконання заявника суд апеляційної інстанції порушив, а суд касаційної інстанції, як суд права, має перевірити в ході касаційного перегляду судового рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга необґрунтована.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження належить відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна, Акціонерне товариство «Сенс Банк», Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров