ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/605/24
Провадження № 2/483/287/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря Акопової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою, предметом якої є: визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 21 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрованого в реєстрі за №19736, за вимогою ПАТ «Платинум банк» про стягнення з позивачки 92 875 грн 23 коп., а також стягнення коштів в розмірі 3 748 грн 23 коп., як безпідставно отриманих.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачці не було відомо про наявність будь-якої заборгованості, жодних повідомлень вона не отримувала, а тому вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням встановленого законом порядку.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що до обов`язків нотаріуса входить перевірка безспірності боргу після надання стягувачем документів, що підтверджують прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Отже, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. Щодо стягнення коштів, як безпідставно отриманих, представник відповідача зазначив, що загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Крім того, представник відповідача зазначає, що на рахунок ТОВ «Дебт Форс» в ході здійснення виконавчого провадження, поступили кошти в сумі 2 361 грн 33 коп., а не 3 748 грн 61 коп., як вказує позивач у своїй позовній заяві та просить стягнути з ТОВ «Дебт Форс».

31 травня 2024 року представником позивачки через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що стягувач повинен відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999р. № 1172, подати: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З матеріалів справи не вбачається нотаріального посвідчення договору № 290/7981CLBPS, укладеного ОСОБА_2 з ПАТ Платінум Банк, та наявності документів, які б підтверджували безспірність її заборгованості у розмірі 93 525 грн 23 коп. Натомість відповідач безпідставно посилається на те, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків їх погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, таке положення було передбачено розділом 2 Переліку документів по яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 18.10.1976 № 483, однак цей Перелік втратив чинність на підставі Постанови КМУ №1172 від 29.06.99, а відтак дане заперечення, на думку представника, є необґрунтованим. Отже, оскаржуваний виконавчий напис здійснено нотаріусом за відсутності документів, які передбачені Постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. Крім того, договір № 290/7981CLBPS у підпункті «б» пункту 2 розділу 1 встановлює, що строк кредитування становить 36 платіжних операцій. Пункт 2.4. розділу 2 закріплює, що перерахування коштів для погашення заборгованості за Кредитом здійснюється Позичальником в період з 25 по 20 число кожного місяця включно. Згідно з п. 2.5. перший платіж має бути сплачено не пізніше 30.01.2014р. Отже, строк кредитування становить 3 роки. Право вимоги за ним наступає 30.01.2017р. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. На підставі незаконно отриманого відповідачем виконавчого напису нотаріуса, який є виконавчим документом, за заявою відповідача було відкрито виконавче провадження, в ході якого з позивачки неправомірно в примусовому порядку було стягнуто частину заробітної плати (розрахунок стягнутих коштів надано), то ж у разі прийняття рішення судом про скасування виконавчого напису всі безпідставно стягнуті грошові кошти підлягають поверненню позивачці. Так, згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018р. у справі №910/23967/16 у разі скасування постанови органів державної виконавчої служби про стягнення виконавчого збору рішенням суду такі кошти підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, і сторони не заперечують того факту, що 21 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №19736 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Платинум банк» заборгованості за кредитним договором № 290/7981CLBPS від 18 грудня 2013 року в розмірі 92 875 грн 23 коп..

08 лютого 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» було укладено договір № 08-02/23 про відступлення прав вимоги, в тому числі щодо кредитного договору №290/7981CLBP.

В подальшому, 10 травня 2023 року ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «Дебт Форс» право вимоги за кредитним договором №290/7981CLBP.

Судом також встановлено, що 29 вересня 2020 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження на підставі оспорюваного виконавчого напису.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", у тому числі в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження N 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений позивачкою виконавчий напис вчинений нотаріусом 21 серпня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Оскільки укладений договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки позивачка свій процесуальний обов`язок доказування виконала довела належними і допустимим доказами ту обставину, що договір, укладений між сторонами, не був посвідчений нотаріально, і нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі такого договору, а відповідач цих обставин не спростував, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення безпідставно набутих коштів, суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію.

Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Одним із випадків відпадання підстави набуття (збереження) може бути визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 3 748 грн 61 коп., що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд дійшов висновку, що отримані відповідачем кошти в сумі 3 748 грн 61 коп. підлягають поверненню позивачці на підставі статті 1212 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Посилання відповідача на те, що з ОСОБА_1 в порядку виконання стягнуто лише 2 361 грн 33 коп., суд вважає безпідставними, оскільки за змістом довідки з місця роботи позивачки слідує, що з її заробітної плати за постановою приватного виконавця № 63157239 відраховано 3 748 грн 61 коп. (а.с. 22).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, сплачені позивачкою в рахунок судового збору кошти стягуються на її користь з відповідача.

Судом встановлено, що позивачка при звернені до суду з позовом сплатила судовий збір в розмірі 968 грн 96 коп. за подання позовної заяви, а також 484 грн 48 коп. за подання заяви про забезпечення позову, яку судом було задоволено. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню в рахунок відшкодування судового збору 1 453 грн 44 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Цивільний позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів, - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 21 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за №19736.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 748 (три тисячі сімсот сорок вісім) гривень 61 коп., як безпідставно отриманих коштів.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір 1 453 (одну тисячу чотириста п`ятдесят три) гривень 44 копійки судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуюча: (підпис)

Суддя: