РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа № 273/142/23

провадження у справі №2/0285/317/24

26 квітня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сусловця М.Г., за участі секретаря судового засідання Величко К.Б. та осіб, які беруть участь у справі:

позивач: не прибув,

відповідач: не прибула,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки і піклування Дубрівської сільської ради Звягельського району Житомирської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

УСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач звернувся до Баранівського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до розпорядження голови Баранівського районного суду Житомирської області від 20.09.2023 зазначену справу передано на розгляд Новоград-Волинському міськрайонному суду Житомирської області.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачка є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, за ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання обов`язків по вихованню дитини.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання в якому просив розглянути справу у відсутність представника, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, неодноразово повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.01.2021, 09.02.2021, 04.02.2021, 25.03.2021, 14.06.2022, 29.06.2022, 28.07.2022, 19.10.2022, 24.10.2022, 04.01.2023 працівниками служби у справах дітей з`ясовано, що за місцем проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 , встановлено відсутність умов для проживання дитини, що забезпечують базові побутові потреби. Дитина зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не мають житловий будинок, часто змінюють місце проживання. Саме помешкання де проживали брудне, занедбане, наявний стійкий неприємний запах, умови проживання антисанітарні, прибирання не здійснюється, запас їжі відсутній (а.с. 8, 10, 11, 13, 15, 16, 17, 18, 19, 20).

Рішенням Дубрівської сільської ради від 05.01.2023 відібрано дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 21).

Відповідно до характеристики, ОСОБА_1 , за час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони, не займається веденням господарства, зловживає спиртними напоями, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності (а.с. 14).

Згідно висновку органу опіки та піклування Дубрівської сільської ради від 05.01.2023, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , 23 листопада 2020 (а.с. 23).

Згідно положень статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно, ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 року вбачається, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 12 цього Закону, батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом, зокрема, п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина та ін.

За змістом статей 12, 13, 83 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач неналежним чином не виконує покладені на неї обов`язки щодо виховання та утримання сина, свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина: не виявляє батьківської турботи та піклування, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не цікавиться його життям, здоров`ям, свої обов`язки щодо виховання і піклування про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини не виконує.

Ураховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина необхідно задовольнити.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України).

Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та стягує з відповідача аліменти на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на користь малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову - 23 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 2147 грн 20 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06.05.2024.

Головуючий: