РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року

м. Рівне

Справа № 562/3496/23

Провадження № 22-ц/4815/470/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

з участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 06 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Острозької міської ради Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулась в Здолбунівський районний суд з позовом до Здолбунівської міської ради Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема, з житлового будинку в АДРЕСА_1 , належність якого спадкодавцю підтверджується випискою з погосподарської книги.

Зазначає, що вона є спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом, посвідченим 04.09.1996 року державним нотаріусом Здолбунівської нотаріальної контори.

Вказує, що на момент смерті мати проживала в м. Здолбунів Рівненської області, та після смерті останньої вона належним чином прийняла спадщину, так як постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 , хоча зареєстроване місце її проживання було в м. Києві.

Позивачка зазначає, що 08.09.2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Чайковської А.О. з приводу видачі їй свідоцтва про право на спадщину, та її було повідомлено про неможливість видачі такого свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 06 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначає, що суд проігнорував визнання позову відповідачем.

Вказує, що жодний законодавчий акт не передбачає обов`язку спадкоємця надавати докази правомірності набуття спадкодавцем того чи іншого майна. Належність спадкодавцю нерухомого майна житлового будинку по АДРЕСА_1 стверджується випискою з погосподарської книги, записами в по господарських книгах, оглянутих судом. Технічний паспорт стверджує фізичну наявність цього будинку.

Так, згідно виписки з погосподарської книги с. Волосківці за 2021 2025 роки №2, особовий рахунок № НОМЕР_1 , за ОСОБА_3 рахується жилий будинок, 1930-1935 року побудови, земельна ділянка в розмірі 0,41 га, що було проігноровано судом.

Вважає помилковим неприйняття місцевим судом записів в погосподарських книгах за інші роки, оскільки вони вчинялись в ті роки, в які вони вносилися. В цих записах зазначається про наявність господарства ОСОБА_3 наявність будинку, земельної ділянки, а формальні упущення службових осіб, які вели записи в погосподарських книгах, не можуть бути підставою для визнання по господарських книг неналежним чи недопустимим доказом. Такі записи не оспорювалися, а їх зміст відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того належність спадкодавцю жилого будинку стверджується показаннями свідка ОСОБА_4 на які міститься посилання в судовому рішення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її матір`ю є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.07.1983р. та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 19.08.2000р. (а.с.25-26).

Мати позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 07.07.2023р. (а.с.27).

04.09.1996 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла на користь ОСОБА_6 , що підтверджується дублікатом заповіту, виданого 19.07.2023 року в.о. державного нотаріуса Рівненського обласного державного нотаріального архіву та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.07.2023р. (а.с.17-18).

Листом приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Чайковської А.О. повідомлено ОСОБА_2 про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме житловий будинок у АДРЕСА_1 та земельну ділянку для його обслуговування, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів.

На підтвердження належності на праві власності ОСОБА_3 вказаного майна позивачка надала суду технічний паспорт та виписку з погосподарської книги села Волосківці Рівненського району Рівненської області №2, о/р № НОМЕР_1 за яким будинок на надвірні будівлі АДРЕСА_1 рахуються за ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На виконання ухвали Острозького районного суду Рівненської області від 19 грудня 2023 року про витребування доказів старостою сіл Мощаниця, Волосківці, ОСОБА_7 надано погосподарські книги села Волосківці з 1986 по 2020 роки.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що згідно погосподарської книги № 2 с. Волосківці за 2001-2005 роки по особовому рахунку №б/н за ОСОБА_3 обліковується домогосподарство, до складу якого входить земельна ділянка площею 0,41 га. Згідно погосподарської книги № 2 с. Волосківці за 2006-2010 роки по особовому рахунку № НОМЕР_5 за ОСОБА_3 обліковується домогосподарство. Згідно погосподарської книги № 2 с. Волосківці за 2011-2015 роки по особовому рахунку № НОМЕР_6 за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обліковується домогосподарство в АДРЕСА_1 , до складу якого в 2011 році входила земельна ділянка площею 0,41 га. Згідно погосподарської книги № 2 с. Волосківці за 2016-2020 роки по особовому рахунку № НОМЕР_7 за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обліковується домогосподарство в АДРЕСА_1 до складу якого входила земельна ділянка площею 0,41 га.

Технічним паспортом підтверджується фактична наявність будинку в АДРЕСА_1 . З погосподарської книги №2 на 2021-2025 роки вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 існує закинутий об`єкт. Рік побудови 1930-1935 роки. Власником вказана ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено, що ОСОБА_2 єдиний спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину.

Таким чином у своїй сукупності вказані докази є достатніми для висновку про належність ОСОБА_3 домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Недотримання відповідальними особами правил ведення погосподарських книг та формальні недоліки не спростовують того факту, що такі записи вчинялись, а отже повинні були відображати фактичний стан обліку сільського населення, його житла та особистого підсобного господарства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь - якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення та прийняття постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 06 лютого 2024 року скасувати.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно житловий будинок в АДРЕСА_1 , після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 червня 2024 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.