Справа № 185/9523/23
Провадження № 2/185/273/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2024 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Перекопського М.М.,
з участю секретаря судового засідання Іжболдіної І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засідання в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
У липні 2023 року до суду надійшов вказаний позов про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, в якому позивачка, з урахуванням уточнених вимог, просила визнати за нею право власності на автомобіль SUBARU FORESTER, 1994 куб. см., 2005 р. в., № куз. НОМЕР_1 номерний знак НОМЕР_2 , визнати за відповідачем право особистої приватної власності на автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, 3200 куб. см., 2008 р. в., № куз. НОМЕР_3 номерний знак НОМЕР_4 ; стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості майна у розмірі 3975 доларів США, що дорівнює 160908,00 грн.
Частковим заочним рішенням від 16.04.2024 року було задоволено позов в частині вимоги про розірвання шлюбу. В подальшому продовжено розгляд справи за позовною вимогою про поділ майна подружжя.
В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Позивач просив розглядати справу за його відсутності. Від відповідача не надходило відзиву, жодних заяв, клопотань або заперечень. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 26.10.1991 року позивачка та відповідач уклали шлюб. Вказане підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб.
У свою чергу згідно копії рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №185/9523/23 від 16.04.2024 року вказаний шлюб було розірвано.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно інформації Головного сервісного центру МВС, за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано два автомобіля: 17.01.2008 року SUBARU FORESTER, 1994 куб. см., 2005 р. в., № куз. НОМЕР_1 та 16.04.2008 року MITSUBISHI PAJERO WAGON, 3200 куб. см., 2008 р. в., № куз. НОМЕР_3 .
Отже, суд приходить до висновку, що вказане майно, а саме два автомобіля: SUBARU FORESTER, 1994 куб. см., 2005 р. в., № куз. НОМЕР_1 та MITSUBISHI PAJERO WAGON, 3200 куб. см., 2008 р. в., № куз. НОМЕР_3 було придбано відповідачем саме за час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою.
Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частинами 1,2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Зі змісту пунктів 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Оскільки позивачка просить виділити їй у власність автомобіль меншої вартості, а відповідачу - автомобіль більшої вартості, то для забезпечення рівного поділу спільного майна подружжя з відповідача необхідно стягнути грошову компенсацію різниці у вартості майна (автомобілів) після його виділення у власність сторін.
Курс долара до української гривні на момент подачі заяви про зміну позовних вимог, а саме 04.06.2024 року складав 1$ = 40,48грн. Отже, сума компенсації що підлягає стягненню з відповідача становить 3975 х 40,48 = 160908 грн.
Позивачка вказує на те, що фактично автомобіль SUBARU FORESTER перебуває у володінні та використанні позивачки, а MITSUBISHI PAJERO WAGON у відповідача. Оскільки відповідач не надав заперечень на позов, майно придбано у шлюбі, позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого судового збору.
Керуючись ст.2,12,13,81,141,206,259,265 ЦПК України
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Припинити право спільної сумісної власності на автомобіль SUBARU FORESTER, 1994 куб. см., 2005 р. в., № куз. НОМЕР_1 номерний знак НОМЕР_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль SUBARU FORESTER, 1994 куб. см., 2005 р. в., № куз. НОМЕР_1 номерний знак НОМЕР_2 .
Припинити право спільної сумісної власності на автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, 3200 куб. см., 2008 р. в., № куз. НОМЕР_3 номерний знак НОМЕР_4 .
Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, 3200 куб. см., 2008 р. в., № куз. НОМЕР_3 номерний знак НОМЕР_4 .
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості часток спільного сумісного майна (автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO WAGON, 3200 куб. см., 2008 р. в., № куз. НОМЕР_3 номерний знак НОМЕР_4 ) в сумі 160908,00 (сто шiстдесят тисяч дев`ятсот вiсiм гривень 00 копiйок) грн.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3666,00 (три тисячi шiстсот шiстдесят шiсть гривень 00 копiйок) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційну скаргу може бути подано безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя М. М. Перекопський