Справа № 605/127/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"08" травня 2024 р. Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі

головуючого судді Горуц Р.О.

секретаря судового засідання Мохун Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Підгайці цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» (далі - ПрАТ «ПРОСТО») від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 від імені та в інтересах ПрАТ «ПРОСТО» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Крім того 11 квітня 2024 року подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання без поважних причин не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 лютого 2022 року близько 18 год. 40 хв. в с.Мужилів Підгаєцької ОТГ Тернопільського району Тернопільської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів «ВАЗ 21099» державний номерний знак « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_2 та «Renault Kangoo» державний номерний знак « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Як вбачається з постанови Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 15 березня 2022 року ОСОБА_2 був визнаний винуватцем даного ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4, 124, 130 ч.1 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно полісу ЕР №1700181 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в АТ «ПРОСТО».

16 червня 2022 року до АТ «ПРОСТО» звернулась ОСОБА_3 з заявою про подію, що має ознаки страхового випадку та повідомила, що внаслідок ДТП було пошкоджено її транспортний засіб «Renault Kangoo» державний номерний знак « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_4 .

Як вбачається з Висновку/калькуляції №159481 від 06 квітня 2022 року вартість відновлювального ремонту «Renault Kangoo» реєстраційний номер « НОМЕР_2 » становить 16 142,00 грн.

За результатом розгляду заяви та матеріалів ПрАТ «ПРОСТО» прийняло рішення про визнання ДТП від 23 лютого 2022 року страховим випадком, про що 07 квітня 2022 року було складено страховий акт №159481 та в подальшому відповідно до платіжного доручення №4615 від 08 квітня 2022 року виплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 15142 грн. (з врахуванням франшизи).

Таким чином позивач свої зобов`язання по вищевказаному договору виконав повністю.

Як вбачається з постанови Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 15 березня 2022 року, ОСОБА_2 керував вищевказаним транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Окрім того, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон про ОСЦПВ) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, названий Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди.

Згідно ст. 5 Закону про ОСЦПВ об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 вказаного Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У відповідності до ст.12 цього Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Отже, з урахуванням наведених вище положень Закону й тих обставин, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ «ПРОСТО», за наслідками ДТП винесена постанова, а сума матеріального збитку, відшкодування якого вимагає позивач, не перевищує ліміт відповідальності страховика у такому випадку (не перевищує максимального розміру страхового відшкодування, що діяв на день настання страхового випадку (130 тисяч грн.), тому суд приходить до висновку про те, що позивач мав право на відшкодування завданої йому шкоди за рахунок страховика забезпеченого транспортного в межах вказаного вище ліміту відповідальності страховика .

Відповідно до п.38.1 ст.38 Закону України про ОСЦПВ страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);

З постанови Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 15 березня 2022 року, яка не оскаржувалась та набрала законної сили вбачається, що ОСОБА_2 вчинив ДТП перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, а також після ДТП залишив місце пригоди. Тобто страховик отримав право подати регресний позов до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в розмірі страхового відшкодування, тобто в сумі 15 142,00 грн.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Наявність договірних відносин між адвокатом Синюк С.Л. та ПрАТ «ПРОСТО» підтверджуються договором про надання правової допомоги №1 від 03 січня 2024 року та ордером про надання правової (правничої) допомоги від 15 березня 2024 року серії АІ№1116322.

Зважаючи на наведені вище норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В силу ч.ч.4-6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви, пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи.

Крім того, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що:

зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідач у справі будь-яких заяв, заперечень чи клопотань з приводу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути на свою користь, не подав.

На підставі вищенаведеного, суд, вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та час витрачений ним на виконання відповідних робіт, виходячи із критерію їх співмірності та розумності, враховуючи відсутність заперечень відповідача, вважає, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс, підлягає до задоволення, а саме шляхом стягнення із відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу) в сумі 6000 гривень.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 3028 грн. сплачений останнім при поданні позову до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.22,1166,1187,1188 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО», 04050 м.Київ вул.Герцена, 10 затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 15 142 гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО», 04050 м.Київ вул.Герцена, 10 судовий збір в сумі 3028,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО», 04050 м.Київ вул.Герцена, 10 витрати на правову допомогу в розмірі 6000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО», 04050 м.Київ вул.Герцена, 10 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Головуючий: Р. О. Горуц