печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача-1: не з`явився,

представника відповідача-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у місті Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - відповідач-1, ДКС України), Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - відповідач-2, ГУ НП у місті Києві), в якому просить стягнути з Держави України в особі ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку ДКС України на користь позивача 493 050,00 грн. у відшкодування матеріальних збитків та 50 000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, а також послуги з оцінки середньої вартості колісного транспортного засобу у розмірі 2 475,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що Слідчим відділом Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009282 від 05.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 290 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року у справі № 752/20775/18 за клопотанням Слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві Кузьменко І.М. накладено арешт на автомобіль марки «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Зазначає, що на дату винесення слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва ухвали від 08.10.2018 року про накладення арешту вказаний автомобіль належав ОСОБА_1 , право власності на який встановлено за позивачем на підставі договору купівлі-продажу, відповідно до умов якого покупець ОСОБА_1 набув права власності на автомобіль марки «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а продавець ОСОБА_3 продала вказаний автомобіль через довірену особу ОСОБА_4 . Даний документ був вилучений у ОСОБА_1 слідчим СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві та, наразі, не повернутий позивачу. Крім того, ОСОБА_1 не повернуте свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Зазначає, що листом Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві від 16.09.2022 року за № 7821/125/47/2022 було повідомлено, що 11.11.2019 року кримінальне провадження № 0009282 від 05.10.2018 року було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування в порядку п. 10 ст. 284 КПК України. Листом Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві від 01.11.2022 року № 9508/125/47/2022 було повідомлено про неможливість встановлення місцезнаходження матеріалів кримінального провадження № 0009282 від 05.10.2018 року. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.10.2022 року у справі № 752/20775/18 клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Астрюхіна К.А. про скасування арешту майна задоволено та скасовано накладений арешт на автомобіль «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у межах кримінального провадження № 0009282 від 05.10.2018 року. Вказує, що представником позивача - адвокатом Астрюхіним К.А. до Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві було подано клопотання від 29.11.2022 року про негайне повернення майна, проте належний позивачу автомобіль йому не було повернуто. Вказує, що з огляду на тривале зволікання Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві про негайне повернення майна від 29.11.2022 року, представником позивача було повторно подано клопотання про негайне повернення майна від 23.02.2023 року, відповіді на яке отримано не було. Крім того, 09.03.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Астрюхін К.А. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність Слідчого Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, що полягає у неповерненні майна визнаного речовим доказом у кримінальному провадженні № 0009282 від 05.10.2018 року та станом на день звернення до суду з позовом рішення у даній скарзі не було прийнято. Зазначає, що після вилучення у ОСОБА_1 працівниками поліції автомобіля «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у межах кримінального провадження № 0009282 від 05.10.2018 року та прийняття слідчим Слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві рішення про визнання вказаного автомобіля речовим доказом та зберігання його на спеціальному майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів, відповідальність за зберігання автомобіля була покладена на посадових осіб ГУ НП в м. Києві та Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві, які б мали забезпечити його схоронність, проте належний ОСОБА_1 автомобіль було втрачено, чим завдано позивачу матеріальну шкоду у розмірі 493 050,00 грн. відповідно до звіту № 12-011 від 03.12.2022 року про оцінку середньої ринкової вартості автомобіля «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , складеного фахівцем-автотоварознавцем Паляницею А.Б . Крім того, внаслідок протиправних дій правоохоронних органів у зв`язку із втратою належного йому майна та необхідності витрачати час на захист свої прав, позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 50 000,00 грн. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1166, 1167, 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2023 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у місті Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.08.2023 року.

18.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ГУ НП у місті Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 проти позову заперечував, оскільки в абз. 1, 2, 16 п. 14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», майно, зазначене в п. 2 ст. 3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення. Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження. Так, позивач звернувся до Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві з клопотанням про повернення автомобіля марки «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , проте у задоволенні клопотання ОСОБА_1 було відмовлено, у тому числі, у зв`язку з тим, що останнім не доведено факту того, що у межах кримінального провадження № 0009282 від 05.10.2018 року було вилученого саме вказаний автомобіль, оскільки при перевірці по базі «Армор» ідентифікаційного номера кузова НОМЕР_2 встановлено, що він належить автомобілю марки «Tayota Camri», державний номер НОМЕР_3 , який знаходився у розшуку як викрадений. Крім того, постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві автомобіль марки «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0009282 від 05.10.2018 року та передано ОСОБА_2 для подальшого зберігання та розпорядження. Отже, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями досудового розслідування та суду, як власнику майна, не маючи права власності на спірний автомобіль.

18.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ГУ НП у місті Києві надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2

16.06.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від ДКС України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 проти позову заперечував, оскільки ДКС У України є неналежним відповідачем у справі. Зазначав, що ДКС України не порушувало жодних прав та інтересів позивача, не вступало у правовідносини із позивачем, жодної шкоди позивачу не завдавало. Також наразі не існує жодного рішення суду яким би дії уповноважених осіб України та представника ГУ НП у місті Києві були визнані протиправними або неправомірними, внаслідок чого порушено право позивача. При цьому, позивачем не надано доказів втрати його автомобіля, оскільки відповідно до доданої до позовної заяви документів, ГУ НП у місті Києві встановлює фактичне місцезнаходження автомобіля позивача, відтак вимога щодо відшкодування вартості автомобіля у розмірі 493 000,00 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Крім того, позивач не надав належних доказів на підтвердження права на відшкодування моральної шкоди та обґрунтування її розміру. Також представник відповідача-1 просив розглядати справу за відсутності представника ДКС України.

08.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Астрюхіна К.А. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 08.08.2023 року, без фіксування технічними засобами.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2023 року клопотання представника ГУ НП у місті Києві про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у місті Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено; залучено до участі у вказаній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ).

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2023 року приєднано до матеріалів справи відзив ГУ НП у місті Києві на позовну заяву та відзив ДКС України на позовну заяву, та, у зв`язку із залученням до участі у справі третьої особи, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 31.10.2023 року.

08.08.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від ГУ НП у місті Києві надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було передано головуючому судді після судового засідання.

31.10.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Астрюхіна К.А. надійшли докази направлення позовної заяви з додатками третій особі ОСОБА_2

31.10.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Астрюхіна К.А. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 31.10.2023 року, без фіксування технічними засобами.

31.10.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ГУ НП у місті Києві надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 31.10.2023 року, без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 08.02.2024 року.

08.02.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Астрюхіна К.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

В судове засідання 08.02.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою. Представник позивача у заяві від 08.02.2024 року просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача-1 у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за відсутності представника ДКС України.

Оскільки, згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що відповідно до копії протоколу огляду місці події від 04.10.2018 року, під час огляду автомобіля марки «Toyota Camry», білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , виявлено, що автомобіль без виражених пошкоджень; у правому нижньому кутку в автомобілі виявлено номер НОМЕР_2 . Також встановлено, що вищевказаним автомобілем марки «Toyota Camry» керував громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який пред`явив свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , який на праві власності належить ОСОБА_1 (а. с. 113 - 115).

Згідно копії висновку експертного дослідження № 11/8046/10Д від 04.10.2018 року, об`єктом якого являвся автомобіль марки «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2012 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 18.08.2017 року на праві власності належить ОСОБА_1 , встановлено, що номер кузова НОМЕР_2 легкового автомобіля «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 змінений шляхом перебивання всього номеру; номер двигуна НОМЕР_5 легкового автомобіля «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 змінений шляхом перебивання всього номеру; бланк документа «Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу», серії НОМЕР_4 , яке видано 18.08.2017 року відповідає бланкам, які є в офіційному обігу (а. с. 125 - 128).

Відповідно до копії витягу з кримінального провадження № 0009282 від 05.10.2018 року Голосіївським УП ГУ НП в м. Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 290 КК України (а. с. 35).

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року у справі № 752/20775/18 за клопотанням Слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві Кузьменко І.М. накладено арешт на автомобіль марки «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (а. с. 130 - 132).

Згідно висновку експерта № 12-2/895 від 09.11.2018 року, складеного Судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Є.В. Гойко, за результатами проведення трасологічної експертизи транспортного засобу, ідентифікаційний номер кузова надано на дослідження транспортного засобу «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , піддавався зміні шляхом знищення первинного номера кузова та подальшим нанесенням на його місце знаків номера « НОМЕР_2 ». Первинний номер кузова досліджуваного автомобіля «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , - «НОМЕР_6» (а. с. 134 - 143).

Постановою Слідчого Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві Кузьменко І.М. від 17.11.2018 року про визнання речового доказу та передачі його на зберігання, автомобіль марки «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0009282 від 05.10.2018 року та надано вищевказаний автомобіль ОСОБА_2 для подальшого зберігання та розпорядження (а. с. 155 - 156).

Відповідно до копії розписки ОСОБА_2 від 17.11.2018 року, останній отримав 17.11.2018 року на відповідальне зберігання автомобіль марки «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (а. с. 157).

11.11.2019 року Начальником СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві Соколовим А.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0009282 від 05.10.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України закрито на підставі п. 10 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування (а. с. 158 - 159).

Листом Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві від 01.11.2022 року № 9508/125/47/2022 представника ОСОБА_1 - адвоката Астрюхіна К.А. повідомлено про неможливість встановлення місцезнаходження матеріалів кримінального провадження № 0009282 від 05.10.2018 року (а. с. 34).

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.10.2022 року у справі № 752/20775/18 клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Астрюхіна К.А. про скасування арешту майна задоволено; скасовано накладений арешт на автомобіль «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у межах кримінального провадження № 0009282 від 05.10.2018 року (а. с. 37).

29.11.2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Астрюхін К.А. звернувся до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві з клопотанням про негайне повернення майна, а саме автомобіля марки «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (а. с. 38 - 40).

Листом Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві від 26.12.2022 року за вих. № 12001/125/47-2022, представника ОСОБА_1 - адвоката Астрюхіна К.А. повідомлено про результати розгляду клопотання про негайне повернення майна від 29.11.2022 року, зокрема, про результати проведеної трасологічної експертизи транспортного засобу та зміст висновку експерта № 12-2/895 від 09.11.2018 року та зазначено про те, що у межах кримінального провадження № 0009282 від 05.10.2018 року фактично було вилучено автомобіль марки «Tayota Camri», білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_6 , який не належить ОСОБА_1 (а. с. 41).

23.02.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Астрюхін К.А. повторно звернувся до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві з клопотанням про негайне повернення майна (а. с. 42 - 45).

09.03.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Астрюхін К.А. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність Слідчого Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, що полягає у неповерненні майна визнаного речовим доказом у кримінальному провадженні № 0009282 від 05.10.2018 року (а. с. 51 - 55).

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст. 1167 ЦК України.

Так, приписами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Частинами 1, 2 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

В силу приписів ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) майно, конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.

Майно, зазначене в п. 2 ст. 3 цього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», повертається в натурі, , а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно.

Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю (ч. ч. 2, 4 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року № 1104 затверджений Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження (далі - Порядок).

Відповідно до п. 20 Порядку, зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Єдині правила обліку, зберігання та передачі речових доказів, цінностей та іншого майна на стадії дізнання, досудового слідства і судового розгляду, а також порядок виконання рішень органів досудового слідства, дізнання і суду щодо речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна встановлено Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду.

Порядок зберігання речових доказів, визначений Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженою спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ, Державної податкової адміністрації, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125 (далі - Інструкція).

Пунктом 19 Інструкції передбачено, що зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.

Згідно п. 86 Інструкції, у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказами Міністерства юстиції України № 6/5, Генеральної прокуратури України № 3, Міністерства фінансів України № 41 від 04.03.1996 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 року за № 106/1131).

В абзацах 1, 2, 16 п. 14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення про застосування Закону № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до частини другої статті 4 Закону майно, зазначене в п. 2 ст. 3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення. Пересилка або доставка майна проводиться також за рахунок цих органів. Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 100 КПК України, у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу, вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа, вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що після закриття кримінального провадження № 0009282 від 05.10.2018 року та винесення слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва ухвали від 21.10.2022 року у справі № 752/20775/18 про скасування накладеного арешту на автомобіль «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у межах кримінального провадження № 0009282 від 05.10.2018 року, він неодноразово звертався до Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві з клопотанням про повернення вилученого майна та відповідна постанова з цього питання не ухвалювалася.

Разом з цим, відповідно до постановою Слідчого Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві Кузьменко І.М. від 17.11.2018 року про визнання речового доказу та передачі його на зберігання, автомобіль марки «Tayota Camri», 2012 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0009282 від 05.10.2018 року та надано вищевказаний автомобіль ОСОБА_2 для подальшого зберігання та розпорядження, який було прийнято на відповідальне зберігання 17.11.2018 року, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів звернення у порядку визначеному п. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та п. 14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» до ОСОБА_2 про повернення вилученого майна. Також судом враховано, що позивачем не надано доказів володіння ним автомобілем марки «Toyota Camri», білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_6 , відтак, правові підстави для відшкодування позивачу шкоди в порядку ст.1176 ЦК України у спосіб та в порядку, встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відсутні.

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18.12.2019 року у справі № 263/13211/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, судом враховано, що згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому, відповідно до положень ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За таких обставин суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Разом з тим, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а відповідачами не було надано суду доказів, які б підтверджували оплату інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 55, 56 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 18, 23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274-279, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у місті Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач-1: Державна казначейська служба України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, .

Відповідач-2: Головне управління Національної поліції у місті Києві, адреса: 01601, м. Київ, вул.. Володимирська, буд. 15, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 04.03.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко