Справа № 138/2631/24
Провадження №:2-з/138/47/24
У Х В А Л А

Іменем України

24 грудня 2024 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі головуючого судді Холодової Т.Ю., розглянувши заяву представника позивача адвоката Морозова Олексія Вікторовича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Морозов О.В. звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «Вацак», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович про витребування майна.

Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.09.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

23.12.2024 до суду від представника позивача адвоката Морозова О.В. надійшла заява про забезпечення позову, шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т. ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна - І поверх нежитлової будівлі магазину (нежитлову будівлю) загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «Вацак» ().

Заява мотивована тим, що зазначений позов поданий з метою ефективного захисту права власності позивача на І поверх нежитлової будівлі магазину (нежитлову будівлю) загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та у випадку задоволення позовних вимог, права позивача як власника спірного майна будуть повністю поновлені.

Представник позивача зазначає, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав за ТОВ «КД «Вацак» зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.05.2024, що свідчить про можливість вчинення відповідачем будь-яких дій з розпорядження спірним майном.

При цьому, під час розгляду справи, позивачу стало відомо, що відповідач здійснив передачу в оренду вказаного майна ФОП ОСОБА_2 на підставі договору оренди нерухомого майна № 30052024/1 від 30.05.2024.

Враховуючи те, що позивачу стали відомі докази вчинення відповідачем дій з розпорядження спірним майном на користь іншої особи, яка не є учасником справи, є всі підстави припускати, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «Вацак» може вчинити й інші дії, спрямовані на відчуження, передачу в заставу чи в оренду спірного майна до набрання законної сили рішенням у даній справі, що призведе до ускладнення чи неможливості ефективного захисту та поновлення прав позивача.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та додані до неї документи, а також матеріали цивільної справи, що стосуються заяви про забезпечення позову, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, від 24.04.2024 справа № 754/5683/22).

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

До набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII) процесуальний закон передбачав, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: «Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом».

Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

За таких підстав Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Так, предметом спору у даній справі є І поверх нежитлової будівлі магазину (нежитлову будівлю) загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «Вацак». Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.05.2024 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 80-84, 238).

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач насамперед має на меті захистити своє право власності на нерухоме майно, яке, на думку позивача, внаслідок порушення АТ КБ «Приватбанк» вимог Закону України «Про іпотеку» та укладення в подальшому договору купівлі-продажу нерухомого майна між відповідачами незаконно вибуло з його власності та таке право власності було зареєстровано за ТОВ «КД «Вацак».

При цьому суд зважає, що рішення про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна і є тим документом, що підтверджує право власності на таке майно належного власника. На рівні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено додаткових умов чи обмежень щодо виконання державними реєстраторами судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (окрема ухвала Верховного Суду від 8 листопада 2023 року у справі № 757/26182/14).

Тому в разі задоволення позову, рішення суду є безпосередньою підставою для зміни власника спірного майна, так чи інакше вплине на подальший правовий режим цього нерухомого майна, а відтак вибраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленою в цій справі вимогою позову.

Також суд зауважує, що можливе подальше відчуження відповідачем ТОВ «КД «Вацак» спірного майна об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що в разі зміни власника цього майна, рішення суду не відновлюватиме порушене право позивача, не призведе до його ефективного захисту та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів.

На підтвердження доводів, викладених у заяві про забезпечення позову, представник позивача додав копію договору оренди нерухомого майна № 30052024/1 від 30.05.2024, укладеного між ТОВ «КД «Вацак» та ФОП ОСОБА_2 , яка не є учасником даної цивільної справи.

Предметом даного договору оренди є частина спірного нежитлового приміщення, загальною площею 338,17 кв.м, яке знаходиться на першому поверсі будівлі за адресою АДРЕСА_1 (п. 1.2. договору).

Згідно п. 12.1. даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє по 31.12.2026.

При цьому суд зважає, що згідно п.п. 7.1.6 договору, орендар має право за погодженням з орендодавцем надавати майно в суборенду або позичку.

Таким чином, представник позивача довів, що ТОВ «КД «Вацак» 20.05.2024 набув право власності на спірне майно, а вже 30.05.2024 передав в оренду частину спірного майна, загальна площа якого становить 356,46 кв.м, а умовами договору передбачена можливість подальшої його передачі в суборенду та передачі об`єкта майна в позичку.

Вказане вище у сукупності також підтверджує доводи представника позивача щодо обґрунтованості припущень позивача про те, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідач ТОВ «КД «Вацак» має можливість й безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно.

Отже, суд, встановивши, що наданим представником позивача доказами підтверджується обґрунтованість припущення позивача щодо можливості зміни власника/передачі в оренду/передачі в управління спірного майна особам, які наразі не є учасниками справи, що в подальшому ускладнить ефективне поновлення права у разі задоволення позову, доходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав щодо нерухомого майна - І поверху нежитлової будівлі магазину (нежитлову будівлю) загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «ВАЦАК» ().

Застосування такого заходу забезпечення позову на переконання суду не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ "КД «Вацак» чи інших осіб, які не є учасниками справи, оскільки майно залишається в володінні та користуванні ТОВ «КД «Вацак», а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом першої інстанції позову по суті за звичайною процедурою, а в разі задоволення позову сприятиме ефективному захисту прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258-261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Морозова Олексія Вікторовича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав щодо нерухомого майна - І поверху нежитлової будівлі магазину (нежитлову будівлю) загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «ВАЦАК» ().

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Ю. Холодова