ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/4275/23

Головуючий у першій інстанції - Бузунко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/654/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Онищенко О.І., Мамонової О.Є.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 лютого 2024 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складення повного тексту судового рішення - 26.02.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними кредитних договорів та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мендрик Д.О. звернувся до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними кредитних договорів та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову посилався на те, що невідома особа, таємно, 24.02.2023 о 15.15 год. з банківської карти банку АТ "ОЩАДБАНК" № НОМЕР_1 , що належить позивачці, викрала грошові кошти в сумі 43750 грн, у зв`язку з чим в цей же день, знаходячись у смт Козелець, ОСОБА_1 звернулась до АТ «Державний ощадний банк України» для блокування рахунку та відмінити усі видаткові операції, оскільки їй прийшло смс про списання коштів. Зазначає, що у банку менеджер повідомив, що з кредитної картки позивачки було знято грошові кошти у розмірі 43750 грн шляхом переказу на картку іншого банку.

Вказує, що позивачка звернулась із заявою до АТ «Ощадбанк» та Національного банку України, поліції, із відповіді яких дізналась, що невідомі особи зняли кошти з її картки та виконали операції, внаслідок чого позивачці було завдано матеріальну шкоду у розмірі 43750 грн.

Також за доводами позову, служба безпеки АТ «Ощадбанк» своєю бездіяльністю дала можливість шахраям отримати доступ до карткового рахунку, з картки протягом короткого періоду було здійснено 2 перекази коштів, оскільки на звернення протягом години до банку з приводу вчинення злочину, працівники банку нічого не зробили, а порадили звернутись до поліції.

Крім того, посилається, що 24.02.2023 відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі якого ОСОБА_1 є потерпілою особою, станом на день подання позову слідство триває, проте відповідач вимагає погашення боргу.

Стверджує, що позивачка ОСОБА_1 будь-яких письмових та/або усних вказівок, розпоряджень щодо списання (переказу) грошових коштів з її карткового рахунку не надавала, не допускала жодних дій, які б могли призвести до втрати або несанкціонованого доступу до інформації, що дозволяла ініціювати здійснення платіжних операцій, тому вона не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій з її карткового рахунку на загальну суму 43750 грн, що свідчить про обов`язок відповідача відновити залишок коштів на її рахунку до стану, у якому він був до проведення несанкціонованих операцій.

У позові представник ОСОБА_1 - адвокат Мендрик Д.О. просить:

- визнати недійсним кредитний договір б/н від 24.02.2023 на суму 28000,00 грн, укладений між ОСОБА_1 та АТ "Ощадбанк";

- визнати недійсним кредитний договір б/н від 24.02.2023 на суму 15750,00 грн, укладений між ОСОБА_1 та АТ "Ощадбанк";

- зобов`язати АТ «Ощадбанк» передати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформацію для формування кредитної історії ОСОБА_1 про припинення будь-яких грошових зобов`язань між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Козелецького районного суду від 20.02.2024 в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними кредитних договорів та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що повідомлені позивачем відомості та надані відповідачем докази свідчать про те, що розголошення ОСОБА_1 24.02.2023 інформації, зокрема, коду, отриманого від АТ «Ощадбанк», дало змогу ініціювати від імені позивача платіжні операції, враховуючи, що вхід до системи дистанційного банківського обслуговування, операції переказу коштів здійснені коректно, що було можливо лише за наявності смс-паролів, які направлялися на фінансовий телефон позивача і були відомі виключно йому.

За висновком суду, оскільки у Банку були всі підстави виконати розпорядження власника рахунку про переказ коштів, який був належним чином ідентифікований, тому відсутні підстави для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 своїми діями сама посприяла в доступі до власного карткового рахунку та незаконному використанню невідомою особою інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Мендрик Д.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 20.02.2024 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У скарзі заявник посилається, що судом першої інстанції не були враховані правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22, згідно яких саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Верховний суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивачки, не довів, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла в доступі до власного карткового рахунку; списання грошових коштів відбулося не за розпорядженням позивачки, і вона не повинна нести відповідальності за такі операції.

Також зазначає, що матеріалами кримінального провадження встановлено шахрайський спосіб щодо заволодіння коштами позивачки, що не спростовано відповідачем.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Державний ощадний банк України» Ісаков Д.Г. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Мендрик Д.О., а рішення Козелецького районного суду від 20.02.2024 - без змін. В обґрунтування посилався, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що на думку представника Позивача, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Чернігівське обласне управління AT «Ощадбанк» не доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції», та є безпідставними.

Вважає, що позивачем не доведено наявність протиправних дій співробітників банку, які б призвели до незаконного використання персональної конфіденційної інформації клієнта, що завдали матеріальних збитків ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 24.09.2020 ОСОБА_1 приєдналася до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) АТ «Ощадбанк», шляхом підписання заяви про приєднання В заяві вказано мобільний телефон ОСОБА_1 НОМЕР_2 (а.с. 84-85 т. 1).

На виконання вказаного договору позивачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_3 .

26.09.2020 на кредитний рахунок ОСОБА_1 було перераховано кошти в сумі 20000,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції від 26.09.2020 (а.с. 87 т. 1).

Також судом встановлено, що 01.02.2022 ОСОБА_1 приєдналася до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) АТ «Ощадбанк», шляхом підписання заяви про приєднання В заяві вказано мобільний телефон ОСОБА_1 НОМЕР_2 (а.с. 78-83 т. 1).

На виконання вказаного договору позивачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_4 і в заяві на приєднання відображено також інформацію про наявність у ОСОБА_1 рахунку № НОМЕР_3 .

02.02.2022 на кредитний рахунок ОСОБА_1 було перераховано кошти в сумі 24200,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с. 86 т.1).

Як убачається з матеріалів справи, 24.02.2023 о 15:14 з рахунку НОМЕР_3 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , було здійснено переказ коштів через UKR KYIV MOBILE BANKING 0001 в сумі 2000,00 грн, а 24.02.2023 о 15:15 з рахунку НОМЕР_3 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , було здійснено переказ коштів через UKR KYIV MOBILE BANKING 0001 в сумі 15750,00 грн ( а.с. 95 т.1).

24.02.2023 ОСОБА_1 на ім`я т.в.о. начальника відділення поліції № 1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області подала заяву про притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи, яка 24.02.2023 о 15:14 та 15:15 таємно викрала з картки грошові кошти в сумі 43750,00 грн ( а.с. 128 т. 1).

24.02.2023 по вказаному факту на підставі заяви ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за ч. 4 ст. 185 КК України за № 0000129 (а.с. 127 т. 1).

Матеріалами справи підтверджується, що 25.02.2023 ОСОБА_1 була допитана як потерпіла в рамках кримінального провадження № 0000129. Відповідно до протоколу допиту потерпілого, копія якого додана до заперечення на відзив ОСОБА_1 , 24.02.2023 о 15:16 на її мобільний телефон НОМЕР_5 надійшов дзвінок з номеру НОМЕР_6 , під час якого невідомий чоловік їй повідомив, що її картка заблокована. О 15:18 та 15:22 дзвінки повторилися. Після цього вона пішла до банку та там дізналася, що з її картки були перераховані кредитні кошти 28000,00 грн та 15750,00 грн (а.с. 130-131 т.1).

10.08.2023 ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до Національного банку України (а.с. 18 т. 1) і 12.09.2023 за підписом начальника Управління захисту прав споживачів фінансових послуг Національного банку України ОСОБА_1 надано відповідь, відповідно до якої за результатами перевірки Банком (АТ «Ощадбанк») з`ясовано, що з використанням реквізитів платіжних карток Банку № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 , випущених на ім`я ОСОБА_1 , та мобільного додатку Банку (MOBILE BANKING), який останній раз було встановлено/перевстановлено 24.02.2023 о 15:12 з використанням облікового запису, що був зареєстрований/створений 01.02.2022 о 12:36 та фінансового номеру телефону ОСОБА_1 , 24.02.2023 відбулись успішні операції переказу грошових коштів з платіжної картки.

Згідно з правилами міжнародних платіжних систем VISA/Mastercard (МПС), P2P (Person to Person) перекази, здійснені без помилок в роботі самої системи переказів МПС не можуть бути оскаржені. Вищезазначені операції здійснені коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжних карток Банку, випущених на ім`я ОСОБА_1 з обов`язковою ідентифікацією/верифікацією з використанням та правильним введенням одноразових кодів доступу до мобільного додатку Банку/біометрії, які надсилалися Банком 24.02.2023 о 15:10 на фінансовий номер телефону ОСОБА_1 .

Операції в мережі Інтернет із застосуванням реквізитів платіжної картки, строку її дії, паролю CVC2/CVV2, унікальних кодів верифікації 3D-Secure для одноразової операції в мережі Інтернет, паролів (ПІН-коди для одноразової операції в мережі Інтернет), які відомі лише Клієнту та направляються на його особистий (фінансовий) номер мобільного телефону, ідентифікації Клієнта з використанням біометричних даних (відбиток пальця/ідентифікація обличчя) відбуваються миттєво, одразу після введення такого (одноразового) ПІН-коду та/або унікального коду верифікації 3D-Secure для одноразової операції в мережі Інтернет, ідентифікації Клієнта з використанням біометричних даних (відбиток пальця/ідентифікація обличчя), тому поверненню або блокуванню не підлягають (а.с. 15-17 т.1).

З матеріалів справи убачається, що 10.08.2023 ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до АТ «Ощадбанк» (а.с. 18 т. 1) і 04.09.2023 за підписом в.о. керуючого ТВБВ № 10024/0212 АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 надано відповідь, з якої вбачається, що за результатами перевірки з`ясовано, що з використанням реквізитів платіжних карток Банку № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , випущених на ім`я Клієнта, та мобільного додатку Банку (MOBILE BANKING), який останній раз було встановлено/перевстановлено 24.02.2023 о 15:12 з використанням облікового запису, що був зареєстрований/створений 01.02.2022 о 12:36 та фінансового номеру телефону, відбулись наступні успішні операції:

- 24.02.2023 15:14:51 операція переказу грошових коштів з платіжної картки Банку № НОМЕР_7 в сумі 28000,00 грн (без урахування комісії) на платіжну картку № НОМЕР_9 , емітовану банком AT «Таскомбанк»;

- 24.02.2023 15:15:21 операція переказу грошових коштів з платіжної картки Банку № НОМЕР_7 в сумі 15750,00 грн (без урахування комісії) на платіжну картку № НОМЕР_9 , емітовану банком AT «Таскомбанк».

Вищезазначені операції здійснені коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжних карток Банку, випущених на ім`я ОСОБА_1 , з обов`язковою ідентифікацією/верифікацією Клієнта з використанням та правильним введенням одноразових кодів доступу до мобільного додатку Банку»/біометрії, які надсилатися Банком 24.02.2023 о 15:10 на фінансовий номер телефону ОСОБА_1 .

Несанкціоновані перекази грошових коштів 24.02.2023 могли статися в результаті розголошення персональних даних, реквізитів платіжних карток, випущених на ім`я ОСОБА_1 , та одноразових кодів доступу для входу в мобільний додаток Банку, які надходили на фінансовий номер телефону (а.с. 21-22 т. 1).

Вбачається, що 06.10.2023 заступником директора департаменту електронної комерції та платіжних засобів - начальником Процесингового центру АТ «Державний ощадний банк України» сформоване електронне повідомлення з додатком, з якого вбачається, що 24.02.2023 о 15:10:17 на номер телефону НОМЕР_5 (який належить ОСОБА_1 ) було надіслане текстове повідомлення з кодом kod*******МО# (текст смс відображено в зашифрованому вигляді) ( а.с. 100-101, т. 1).

Крім того, 19.02.2024 на виконання ухвали про витребування доказів ТОВ «Лайфселл» надано інформацію про вхідні та вихідні телефонні дзвінки та текстові повідомлення по номеру НОМЕР_5 за 24 лютого 2023 року; при цьому, зазначено, що тексти SMS-повідомлень у ТОВ «Лайфселл» не зберігаються.

З наданої інформації вбачається, що 24.02.2023 на номер телефону НОМЕР_5 (який належить ОСОБА_1 ) о 15:08:14 було здійснено вхідний дзвінок з номеру НОМЕР_6 тривалістю 474 секунди. Під час цієї розмови о 15:10:21 та о 15:11:59 з Oschadbank на номер телефону НОМЕР_5 (який належить ОСОБА_1 ) було надіслано 2 вхідних SMS-повідомлення. О 15:16:22 (той час, який ОСОБА_1 вказала під час допиту її як потерпілої особи в рамках кримінального провадження № 0000129) на номер телефону НОМЕР_5 було здійснено вхідний дзвінок з номеру НОМЕР_6 (аналогічний тому, з якого був дзвінок о 15:08:14) тривалістю 81 секунду.

Звертаючись до суду з позовом, представник ОСОБА_1 - адвокат Мендрик Д.О. посилався на те, що позивачка ОСОБА_1 будь-яких письмових та або усних вказівок, розпоряджень щодо списання (переказу) грошових коштів з її карткового рахунку не надавала, не допускала жодних дій, які б могли призвести до втрати або несанкціонованого доступу до інформації, що дозволяла ініціювати здійснення платіжних операцій, тому вона не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій з її карткового рахунку на загальну суму 43750 грн, що свідчить про обов`язок відповідача відновити залишок коштів на її рахунку до стану, у якому він був до проведення несанкціонованих операцій.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що повідомлені позивачем відомості та надані відповідачем докази свідчать про те, що розголошення ОСОБА_1 24.02.2023 інформації, зокрема, коду, отриманого від АТ «Ощадбанк», дало змогу ініціювати від імені позивача платіжні операції, враховуючи, що вхід до системи дистанційного банківського обслуговування, операції переказу коштів здійснені коректно, що було можливо лише за наявності смс-паролів, які направлялися на фінансовий телефон позивача і були відомі виключно йому.

Таким чином, оскільки у Банку були всі підстави виконати розпорядження власника рахунку про переказ коштів, який був належним чином ідентифікований, тому відсутні підстави для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 своїми діями сама посприяла в доступі до власного карткового рахунку та незаконному використанню невідомою особою інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

За змістом ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно пунктів 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 цього Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу; за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 , емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку.

Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі 182/5175/16-ц на клієнта банку - власника картки покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, СVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення інформації за рахунком. Оскільки операція з переказу спірних коштів була здійснена у мережі Інтернет з підтвердженням платежу ЗD Secure, списання коштів з карткового рахунку ОСОБА 1 відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, а позичальник підтвердив факт надходження на його телефон відповідних повідомлень від АТ КБ ПриватБанк», то останній не повинен нести відповідальність за дану операцію.

Вказані висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18), від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18), від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18).

Як убачається з матеріалів справи, кошти позивача на загальну суму 43750 грн були переведені на інші рахунки 24.02.2023 окремими платежами за допомогою мобільного додатку Банку (MOBILE BANKIG) і позивачем не спростовано доводи банку про те, що нею не розголошувалася особиста інформація, що стало наслідком списання грошових коштів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку Банку, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, оскільки вхід до системи дистанційного банківського обслуговування здійснено коректно у зв`язку з наявністю смс-паролів, що в подальшому дало змогу ініціювати платіжні операції 24.02.2023 щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 43750 грн.

Крім того, апеляційний суд враховує, що права, обов`язки та відповідальність сторін при дистанційному обслуговуванні Клієнта обумовлені в Правилах користування платіжними картками, емітованими АТ «Ощадбанк», які є Додатком № 3 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з якими ОСОБА_1 ознайомилася при підписанні заяви про приєднання № 28642926/240920 (підп. 7 підп. 6.1 п. 6 - а с. 85 т.1).

Згідно п. 9.15 Правил Клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2. строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля. Карткового пароля несе виключно Клієнт».

Відповідно до п. 17.1.5 Правил сторони домовились, що послідовне введення одноразового цифрового паролю, отриманого на номер мобільного телефону, повідомлений Клієнтом Банку в порядку та спосіб, визначений Договором, є аналогом власноручного підпису Клієнта.

Пунктом 17.5.2 Правил передбачено, що Банк зобов`язується приймати до виконання та виконувати Електронні розрахункові документи Клієнта, підтверджені Одноразовим цифровим паролем/Біометрією, в т.ч. по технології біометричної ідентифікації клієнта Touch ID (та подібні)/Тасе ID (та подібні), оформлені та надані Клієнтом відповідно до Договору та/або Законодавства.

Відповідно до п. 17.4.4 Правил Клієнт персонально відповідає за зберігання і -е розголошення третім особам авторизаційних та ідентифікаційних даних при роботі ДБО, компрометацію ідентифікаційних / авторизаційних даних за допомогою вірусів і програм-шпигунів на персональному програмному забезпеченні Клієнта. Банк не несе відповідальності за операції з Картковим рахунком Клієнта при розголошенні третім особам авторизаційних та ідентифікаційних даних, відсутності сертифікованого антивірусного забезпечення.

Як встановлено судом першої інстанції, 24.02.2023 на номер телефону НОМЕР_5 (який належить ОСОБА_1 ) о 15:08:14 було здійснено вхідний дзвінок з номеру НОМЕР_6 тривалістю 474 секунди. Під час цієї розмови о 15:10:21 та о 15:11:59 з Oschadbank на номер телефону НОМЕР_5 (який належить ОСОБА_1 ) було надіслано 2 вхідних SMS-повідомлення, позивачем вказані обставини не спростовано належними і допустимими доказами .

З витягу автоматизованої системи AT «Ощадбанк» про надходження смс-повідомлень, вбачається надсилання СМС-повідомлення виключно на фінансовий номер позивача - 44 (номер телефону також позивачем не оспорюється), що також узгоджується із даними ТОВ «Лайфселл».

Встановивши, що ОСОБА_1 своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від її імені, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з карткового рахунку позивача, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що позивачем не доведено порушення її прав внаслідок незаконних дій відповідача.

Наявність кримінального провадження, відкритого за заявою ОСОБА_1 , не може свідчити про вчинення злочину відносно неї та не може бути підставою для звільнення позивача від доказування в силу частини 6 статті 82 ЦПК України, враховуючи, що у зазначеному кримінальному провадження винна особа не встановлена та не є підтвердженням вчинення злочину стосовно позивачки до ухвалення вироку у кримінальній справі.

З врахуванням викладеного вище, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачкою не надано ні суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду доказів на підтвердження того, що несанкціоновані операції проведені внаслідок розголошення всіх необхідних даних та реквізитів рахунку працівниками АТ «Державний ощадний банк України».

Крім того, апеляційний суд враховує, що всі спірні транзакції по рахунку позивачки були проведені до повідомлення ОСОБА_1 банку про блокування рахунків, а повідомлення про операції, які не виконувались та/або втрату доступу до електронного платіжного засобу від позивачки до банку не надходили всупереч п. 14.16. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яким визначено обов`язок користувача про вказані обставини негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.

Позивачкою в супереч положенням ст. 77-81 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності її вини у втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від її імені.

Таким чином, викладені позивачкою обставини не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції відповідача позивачем суду не надано суду першої інстанції і не представлено і апеляційному суду, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилання в апеляційній скарзі на не врахування судом першої інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22, згідно яких передбачено врахування споживчого характеру правовідносин між банком та споживачем за відсутності належних і допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною в таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у вказаній постанові Верховного Суду, якою позивач обґрунтовує доводи апеляційної скарги позивач, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у цій справі.

Враховуючи викладене, апеляційним судом не встановлено підстав для визнання недійсними укладених кредитних договорів з АТ «Державний ощадний банк України», а доводи по суті позовних вимог, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, та не підтверджують обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог з урахуванням предмету позову.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 09.05.2024.

Головуючий Судді :