"24" червня 2024 р. Справа № 363/2785/24
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

24 червня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали заяви ТОВ «Газорозподільні мережі України», в інтересах якого діє Київська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», про видачу судового наказу зі стягнення боргу за надані комунальні послуги з ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області звернулося ТОВ «Газорозподільні мережі України» з заявою про видачу судового наказу зі стягнення боргу за надані комунальні послуги з ОСОБА_1 .

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Розглянувши матеріали поданої заяви про видачу судового наказу, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 473/1433/18 (провадження № 14-35цс20), викладено такі правові висновки: «Цивільне процесуальне законодавство України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. Отже, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому не залежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог статті 25 ЦК України припинено, та в силу вказаного вище не могла бути стороною у справі, провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до відповідача, який на час звернення з позовом до суду вже помер, підлягало закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що у разі встановлення після відкриття провадження факту смерті відповідача, що мав місце до пред`явлення позову та відкриття провадження по справі, то в такому випадку провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Зважаючи на те, що закриттю підлягає лише те провадження, яке у встановленому законодавством порядку було відкрито судом, то суд приходить до висновку, що у разі встановлення під час вирішення питання про відкриття провадження факту смерті відповідача, що мав місце до пред`явлення позову, провадження у справі не може бути відкрито, оскільки така справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

10.06.2024 року судом було направлено запит до Димерської селищної ради Київської області з метою визначення зареєстрованого у встановленому законодавством порядку місця проживання ОСОБА_1

24.06.2024 року від Димерської селищної ради Київської області надійшов лист від 12.06.2024 року № 2279/03-18, в якому зазначено, що ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, судом встановлено факт смерті боржника до моменту подання заяви про видачу судового наказу. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 160-167, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу зі стягнення боргу за надані комунальні послуги з ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявникові його право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Рукас