Номер провадження: 22-ц/813/4494/24
Справа № 492/1188/23
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н.Д.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Арцизського районного суду Одеської області від 22 січня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому просив змінити розмір аліментів, визначений судовими наказами Арцизького районного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року та від 07 грудня 2023 року та стягнути з нього на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/3 частині усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Якщо після досягнення найстаршою дитиною повноліття ніхто з батьків не звернеться до суду із позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що судовими наказами Арцизького районного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року, та від 07 грудня 2022 року з позивача на користь відповідачок стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), щомісячно, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Позивач вказує на те, що на момент винесення вказаних судових наказів він був і є працевлаштованим, отримує стабільний дохід, однак судом не було враховано, що на його утриманні перебувають також непрацездатна матір, яка є пенсіонеркою та має інвалідність ІІ групи, а також непрацездатний батько, який є пенсіонером за вислугою років та хворіє, у зв`язку з чим потребує стаціонарного лікування двічі на рік, внаслідок чого матеріальний стан позивача погіршився, тому виникла необхідність у зменшенні розміру стягуваних за вказаними судовими наказами аліментів.

Рішенням Арцизського районного суду Одеської області від 22 січня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_2 аліментів за судовим наказом Арцизького районного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та за судовим наказом Арцизького районного суду Одеської області від 07 грудня 2023 року розмір на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з 1/3 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до 16 лютого 2033 року відповідно.

Відкликано судові накази, видані Арцизьким районним судом Одеської області від 06 квітня 2021 року (справа № 492/333/21), від 07 грудня 2023 року (справа № 492/1053/22).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Лукацький І.О., посилаються на порушення судом норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позову з підстав наведених в оскаржуваному рішенні, тому просять скасувати рішення Арцизського районного суду Одеської області від 22 січня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник скаржниць зауважує, що відповідні судові накази позивачем оскаржено не було, як і не було надано суду доказів на підтвердження обставин щодо утримання позивачем своїх батьків. Тож, суд, за відсутності доказів неможливості позивачем сплачувати аліменти у визначеному наказами розмірі, безпідставно зменшив їх розмір.

Крім того, суд позбавив ОСОБА_1 можливості приймати участь у судовому засіданні, яке відбулось 22 січня 2024 року, повідомивши її про відкладення розгляду цієї справи, водночас ухваливши у цей день оскаржуване судове рішення.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника скаржників ОСОБА_7 , за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що загальний розмір стягнутих з ОСОБА_2 на двох неповнолітніх дітей аліментів становить 2/3 часток його доходу, що перевищує допустимий розмір стягнення у 50 % від доходу боржника, також у ОСОБА_2 на утриманні перебувають непрацездатна матір, яка є пенсіонеркою та особою з інвалідністю ІІ групи, а також непрацездатний батько, який є пенсіонером та потребує лікування у зв`язку з хворобою, внаслідок чого матеріальний стан позивача погіршився, що є підставою для зменшення стягуваних з позивача аліментів до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину.

Колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина ( ст. 181 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України).

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини 2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

В силу статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 6), на утримання якої з позивача, наказом Арцизького районного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року (справа № 492/333/21),на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 26 березня 2021 року, та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8-10).

Також ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_2 матір`ю малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої з позивача, наказом Арцизького районного суду Одеської області від 07 грудня 2022 року (справа № 492/1053/22) на користь ОСОБА_2 , стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 24 листопада 2022 року, та до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 11-12).

Відповідно до довідки № Т4-1-15/25 від 17 січня 2023 року, виданої Виробничим підрозділом «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_2 з 06 квітня 2005 року займає посаду машиніста тепловоза у відділі цеху № 81 у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», та за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року отримав дохід у розмірі 219 909,10 грн без вирахування податків та військового збору (а. с. 13-14).

Мати позивача - ОСОБА_8 є особою яка має інвалідність ІІ групи безстроково (а. с. 15), що підтверджується довідкою МСЕК № 083915 від 24 листопада 2004 року, виданої Одеським обласним бюро медичних експертиз.

Як убачається з висновків лікаря ОСОБА_9 від 11 липня 2018 року, лікаря ОСОБА_10 , та виписки з історії хвороби № 3077/16 від 28 травня 2015 року, виданої державною установою «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_11 , який є батьком позивача ОСОБА_2 , встановлено такі діагнози: «Яскраво виражений остеопороз. Сколіоз. Остеохондроз, деформуючий спондильоз, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта із наявністю протрузій дисків L1-S1. Грижі дисків L4-S1 крижово-здухвинних зчленувань. Неповна люмболізація S1 хребців»; «Стенокардія напруги ФК. Постінфарктний і дифузний кардіосклероз. Стенозуючий атеросклероз коронарних артерій. Недостатність МК І ступені. Гіпертонічна хвороба ІІІ стадії ІІ ступені» (а. с. 16, 17, 18).

Стосовно висновку суду першої інстанції про недопустимість відрахування з заробітної плати позивача суми, що перевищує 50% від його доходу, колегія суддів звертає увагу на таке.

Так, попри протилежні зазначені судом обставини, які суд вважав встановленими, з матеріалів справи убачається, що загальний розмір стягнутих з ОСОБА_2 на двох неповнолітніх дітей аліментів становить 1/2 частину.

Дійсно за ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів, 50 її відсотків.

При цьому, частинами 1,2 ст. 128 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Водночас, частина третя зазначеної статті передбачає, що обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Зважаючи на викладене, колегія суддів виснує про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що загальний розмір стягнутих з ОСОБА_2 на двох дітей аліментів становить 2/3 часток його доходів та перевищує допустимий розмір стягнення у 50 %.

Також, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту перебування на його утриманні непрацездатних батьків, як підстави, що не була врахована при видачі Арцизьким районним судом Одеської області відповідачкам судових наказів від 06 квітня 2021 року (справа № 492/333/21) та 07 грудня 2022 року (справа № 492/1053/22).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

З огляду на вказане вище та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, слід зробити висновок, що позивач посилаючись на вказані обставини, зокрема щодо неможливості сплачувати у визначеному судовими наказами Арцизького районного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року (справа № 492/333/21) та 07 грудня 2022 року (справа № 492/1053/22) розмірі аліментів на утримання неповнолітніх дітей у зв`язку з перебуванням на його утриманні непрацездатної матері, яка є пенсіонеркою та особою з інвалідністю ІІ групи, а також непрацездатного батька, який є пенсіонером за вислугою років та хворіє, у зв`язку з чим потребує стаціонарного лікування двічі на рік, мав довести суду ці обставини належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України, однак таких обставин суду позивачем не доведено.

При цьому колегія суддів зауважує, що непрацездатність за вислугою років, як і встановлення особі інвалідності, не свідчить про потребування нею утримання, зокрема від позивача та фактичне його надання останнім.

Доказів на підтвердження скрутного матеріального становища у позивача, що унеможливлює надання ним утримання своїм неповнолітнім дітям у визначених судовими наказами Арцизького районного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року (справа № 492/333/21) та від 07 грудня 2022 року (справа № 492/1053/22) розмірі суду не надано.

Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження певних обставин, що передбачені ст. 192 СК України, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів визначених судовим рішенням за позовом платника аліментів, що виникли після ухвалення судом відповідних рішень про стягнення аліментів.

Отже за встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про задоволення позову ОСОБА_2 з підстав наведених в оскаржуваному рішенні, оскільки останнім не доведено підстав позову.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.2, 3 ч.1, абз.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , вказаних вище підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Арцизського районного суду Одеської області від 22 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 908,40 грн кожній.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 10 червня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова