КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 757/7508/22-ц

номер провадження 22-ц/824/1830/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача Поліщук Н.В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року /суддя Батрин О.В./

у справі за позовом ОСОБА_3 до Національного органу інтелектуальної власності Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва на торговельну марку та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2022 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачів Національного органу інтелектуальної власності Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) (правонаступник - Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій»), ОСОБА_4 та просив:

- визнати недійсним свідоцтво України на торговельну марку № 269056 від 26.12.2019 року (заявка № m201729090 від 21.12.2017) власник ОСОБА_4 , щодо всіх товарів та послуг 19, 37, 40 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків, зазначених у цьому свідоцтві;

- зобов`язати Національний орган інтелектуальної власності Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торгівельні марки стосовно визнання недійсним свідоцтва України на торговельну марку № 269056 від 26.12.2019 року (заявка № m201729090 від 21.12.2017 року) щодо всіх товарів та послуг 19, 37, 40 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків, зазначених у цьому свідоцтві та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність» .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. /т. 2 а.с. 116-120/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що внаслідок існування торговельної марки за свідоцтвом України на торговельну марку № 269056 від 26.12.2019 року на ім`я володільця реєстрації: ОСОБА_4 , він не може реалізувати своє право на одержання правової охорони в Україні на торговельну марку за міжнародною реєстрацією № 1539516- ROOFART за національною заявкою для товарів 06 та 19 класів МКТП. Судом першої інстанції не вірно акцентовано увагу на те, що позивач в установленому Законом порядку не надав мотивоване заперечення проти заявки № ш201729090. Станом на 2017 рік позивач був позбавлений можливості встановлення наявності відповідної заявки та подання заперечень проти реєстрації торговельної марки виходячи з того, що він як нерезидент не мав доступу до відкритої бази поданих заявок, які дозволяють здійснювати своєчасні моніторинги поданих на реєстрацію позначень; не володів правами, що дозволяють більш обґрунтовано донести позицію та забезпечують дотримання принципу змагальності щодо поданої заявки. Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам наданим позивачем та не дослідив в повній мірі питання щодо того, що оскаржувана торговельна марка неправомірно зареєстрована в Україні. Також вказував, що факти агентських відносин чи відносин представництва підтверджено Договором M14-UA/2016 купівлі - продажу товарів від 18.02.2016 року укладеним між генеральним директором молдовського представництва компанії І.М. РУУФАРТ С.Р.Л. (І.М.ROOF ART S.R.L.) ОСОБА_6 (Продавець) та директором української компанії ТОВ «РУФ-АРТ» Олегом Полієнко (Покупець). Отже, посилання на застосування для спірних правовідносин сторін приписів статті 6 septies Паризької конвенції, яка є чинною для України з 25.12.91 є обґрунтованим.

Представник УКРНОІВІ О. Саламов звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Зазначав, що по заявці ОСОБА_4 , як фізичної особи, проводилась експертиза, реєстрація проведена правомірно. Водночас, торгово-посередницькі відносини виникли саме між двома юридичними особами - молдовською та українською компаніями. Отже, судом першої інстанції прийнято правомірне рішення про відмову у позові.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, за єдиною відомою суду адресою, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 22 травня 2020 року позивачеві ОСОБА_3 видано свідоцтво Міжнародного бюро Всесвітньої організації інтелектуальної власності про реєстрацію знака «ROOFART», реєстраційний номер НОМЕР_1 . (т. 1 а.с. 22-30).

У подальшому ОСОБА_5 звернувся до Національного органу інтелектуальної власності Державного підприємства №Український інститут інтелектуальної власності№ (Укрпатент) із заявкою на реєстрацію торговельної марки за міжнародною реєстрацією 1539516 - «ROOFART» для товарів Кл. 6, 19 Міжнародної класифікації товарів і послуг (далі - МКТП) в Україні.

22.03.2021 року повідомлено про попередню відмову у наданні охорони згідно п. 1 ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», за яким не можуть бути зареєстровані як торговельні марки позначення, які на дату подання заявки або якщо заявлено пріоритет, то на дату пріоритету є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати, зокрема, асоціювати з торговельними марками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг, тобто на підставі того, що заявлене позначення для всіх товарів 6 класі МКТП та всіх послуг 35 класу, зазначених у наведеному в матеріалах заявки переліку, схоже настільки, що його можна сплутати з комбінованим знаком «ROOFART», раніше зареєстрованим в Україні торговельним знаком, а саме: зареєстрованим під № 269056 від 26.12.2019 на ім`я ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 49-59).

Крім того, у вказаному повідомленні зазначено інформацію щодо подальшої процедури та можливості подання апеляції чи відповіді власника міжнародної реєстрації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно керувався нормами п.«а», «в» п. 1 ст. 19 ЗУ «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» про те, що свідоцтво на знак для товарів і послуг може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони; видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 5 Закону правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.6 Закону не можуть одержати правову охорону позначення, що можуть ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу. Не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг; знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, зокрема знаками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності.

Отже, свідоцтво України на знак для товарів і послуг може бути визнаним недійсним за наявності відомостей в Україні щодо фірмового найменування до дати подання до Установи заявки на реєстрацію позначення щодо таких же або споріднених товарів і послуг, які є схожими настільки, що їх можна сплутати, ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу та чи є торговельна марка за спірним свідоцтвом такою, що не відповідає умовам надання правової охорони.

Встановлено, що 21.12.2017 р. ОСОБА_4 до закладу експертизи подана заявка №m201729090 на реєстрацію позначення « ROOFART », в якості торговельної марки для товарів і послуг 06, 19, 35, 37, 40 класів МКТП.

При проведенні кваліфікаційної експертизи заявки заявлене позначення перевірялось на відповідність умовам надання правової охорони встановленими статтею 5 Закону № 3689-ХІІ, а також чи не поширюються на них підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені ст. 6 зазначеного Закону.

26.09.2019 р. закладом експертизи ОСОБА_8 направлено повідомлення про можливу відмову у реєстрації знака, відносно частини товарів та послуг.

Листом від 15.10.2019 р. ОСОБА_8 просив виключити товари 06 і послуги 35 класів МКТП та надати правову охорону стосовно усього переліку товарів 19 та послуг 37, 40 класів МКТП.

В обґрунтування позову, позивач зазначає, що зареєстрована за ОСОБА_8 торговельна марка «ROOFART» за свідоцтвом України № НОМЕР_2 не відповідає умовам надання правової охорони, оскільки заявка на реєстрацію торговельної марки була подана агентом/представником, тобто відповідачем-2 ОСОБА_8 без дозволу власника ОСОБА_3 , що суперечить статті 6septies Паризької конвенції про охорону промислової власності.

На підтвердження факту агентських відносин чи відносин представництва, позивач посилається на договір купівлі-продажу товарів № 14-UA/2016 від 18.02.2016 року, що укладений між генеральним директором молдовського представництва компанії І.М.РУУФАРТ С.Р.Л. Іларіоном Урсу та директором української компанії ТОВ «РУФ-АРТ» Полієнком О.А. (т. 1 а.с. 37-42).

Такі доводи позивача суд першої інстанції обґрунтовано відхилив.

Так, Статтею 6 septies Паризької конвенції встановлено, що якщо агент чи представник того, хто є власником знака в одній з країни Союзу, подає без дозволу власника заявку на реєстрацію цього знака в одній з країн Союзу, подає без дозволу власника заявку на реєстрацію цього знака від власного імені в одній чи декількох таких країнах, власник має право перешкоджати реєстрації чи вимагати її скасування або , якщо закон це дозволяє , переоформлення реєстрації на свою користь, якщо тільки агент чи представник не подасть докази, що виправдовують його дію. Власник знака має право, за наявності вказаних умов, перешкоджати використанню знака агентом чи представником, якщо тільки він не давав згоди на таке використання.

Зі змісту наведеної норми статті 6 septies Паризької конвенції вбачається, що власник торговельної марки в одній із країн Союзу має пріоритетне право, відносно своїх агентів та представників, на отримання правової охорони на торговельну марку в інших країнах Союзу.

Таким чином, стаття 6 septies Паризької конвенції передбачає юридичні механізми захисту прав власника торговельної марки в одній країні Союзу по відношенню до агента чи представника такого власника.

Виходячи з системного аналізу викладених норм вбачається, що для застосування цих механізмів має бути встановлено:

- наявність факту виникнення у особи права власності на знак в одній із країн Союзу, тобто в країні, що приєдналася до Паризької конвенції;

- наявність особи, що по відношенню до власника знака виступає агентом чи представником;

- відсутність дозволу власника на реєстрацію від імені агента або представника відповідного знака;

- відсутність обґрунтованих належних доказів від агента чи представника, що виправдовують його дії щодо подачі заявки на реєстрацію знака (у разі наявності агентських відносин).

Водночас, судом першої інстанції вірно акцентовано увагу на тому, що реєстрація торговельної марки «ROOFART» проведена на ім`я відповідача - 2 ОСОБА_4 , як фізичної особи.

Нормами національного законодавства застосування поняття «агент» та «представник» в даних правовідносинах не визначені, наявність безпосередніх договірних або інших відносин між власником знака та особою, яка подала заявку на реєстрацію знака, які б підтверджували статус агента або представника власника знака законом також не передбачена.

У Коментарі до Паризької конвенції під ред. ОСОБА_9 до статті 6 septies зазначається, що «дане положення буде застосовуватись й до тих, хто діяв у якості розповсюджувача виробу (товару), на який нанесено знак, і який подав заявку на реєстрацію від свого імені».

Як вбачається при визначенні термінів «агент» чи «представник», що містяться в статті 6 septies Паризької конвенції, не з вузького юридичного змісту цих термінів, які властиві сферам цивільного або торгового права, а з їх значення, яке охоплює і розповсюджувачів продукції контрагента, що знаходяться з ним в певних договірних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що торгово-посередницькі відносини склались саме між компанією І.М. РУУФАРТ C.P.JI. (продавець) та ТОВ «РУФ-АРТ» (покупець).

Виходячи з Договору купівлі-продажу товарів № 14-UA/2016 від 18.02.2016 року, він укладений між двома юридичними особами - молдовською компанією І.М. РУУФАРТ C.P.J1. (І.М. ROOFARTS.R.L.) (продавцем) та українською компанією - ТОВ «РУФ-АРТ» (покупцем).

Тобто, при укладанні Договору купівлі-продажу позивач і відповідач-2 діяли від імені юридичних осіб, згідно з яким саме для юридичних осіб виникали певні правовідносини.

Позивачем не надано докази, які б підтверджували факт перебування відповідача ОСОБА_11 у договірних відносинах з позивачем ОСОБА_3 , при яких можливе застосування статті 6 septies Паризької конвенції.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено наявність підстав для застосування положень статті 6 septies Паризької конвенції, тобто не підтверджено факт наявності агентських відносин/відносин представництва між позивачем та відповідачем-2, які виникли до дати подання заявки на реєстрацію знака, а також не доведено факту невідповідності оскаржуваної торговельної марки умовам правової охорони із визначених позивачем підстав.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України обов`язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, недійсність свідоцтва України на торговельну марку № 269056 від 26.12.2019 року (заявка № m201729090 від 21.12.2017), власник ОСОБА_4 , щодо всіх товарів та послуг 19, 37, 40 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків, зазначених у цьому свідоцтві.

Доводи апеляційної скарги, щодо того, що судом першої інстанції не у повному обсязі проаналізовано відносини, що склались між сторонами та не звернуто уваги на докази співробітництва, апеляційним судом відхиляються як такі, правильна оцінка яким була надано судом першої інстанції.

Так, На підтвердження факту агентських відносин чи відносин представництва апелянт посилається на договір купівлі-продажу товарів № 14-UA/2016 від 18.02.2016 року, укладений між генеральним директором молдовського представництва компанії І.М. РУУФАРТ С.Р.Л. (LM. ROOF ART S.R.L.) Іларіоном Урсу (Продавець) (Позивач) та директором української компанії Полієнко Олегом Анатолійовием (Покупець) (Відповідач 2).

Водночас, реєстрація спірної торговельної марки була проведена на ім`я відповідача - 2 ОСОБА_4 , як фізичної особи, яка за статусом, правами та обов`язками відрізняється від юридичної особи.

Частиною першою статті 175 ЦПК України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Отже, саме позивач обирає підстави позову.

При перевірці доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для переоцінки договору, на який посилається апелянт.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року - відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: