ПОСТАНОВА

іменем України

23 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/2426/21

провадження № 22-ц/4809/189/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Cлужба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шаповал Валерій Дмитрович, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 25 серпня 2023 року у складі судді Нероди Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Cлужба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та має матеріальне забезпечення для їх утримання. Вказувала, що стосовно відповідач постійно здійснював домашнє насильство, про що свідчать матеріали кримінальних та адміністративних справ. Посилаючись на зазначені обставини просила суд визначити місце проживання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши їх проживання разом з нею - ОСОБА_1 .

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 25 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шаповал Валерій Дмитрович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

Адвокат Гулий А.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 25 серпня 2023 року - без змін. Вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Конрадій М.В. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Гулий А.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка - ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (т.1 а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_4 , батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (т.1 а.с.8).

Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22 листопад 2022 року №080 ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.141-147).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 лютого 2021 року №243669429 (т.1 а.с.153).

Згідно з довідкою Олександрійського управління Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 04 вересня 2020 року №53/Р/11-26-53-08/10 ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність (ФОП 2 група) до 31 грудня 2019 року (т.1 а.с.21-23).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів порушень умов договору з відповідачем та не надано доказів заробітку у 2020-2023 роках, тобто фінансової спроможності утримання дітей, що є необхідною складовою при вирішенні цього спору, а тому позовні вимоги є недоведеними. При цьому відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_2 довічно отримує пенсію за вислугу років, тому має постійний дохід, що підтверджує факт фінансової стабільності відповідача (т.1 а.с.43).

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Частиною сьомою ст.7 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.3 ст.9 цієї Конвенції дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов`язком батьків.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона (дитина) проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про відсутність спору, оскільки сам факт звернення з позивачем з позовом у травні 2021 року вказує на те, що він був на момент звернення. Крім того, матеріали справи містять заперечення відповідача на поданий позов, у яких ОСОБА_2 просив відмовити у його задоволенні (т.1 а.с.1-4,40-41).

Разом з тим, заперечуючи проти позову у повному обсязі, із зустрічним позовом про проживання дитини з батьком відповідач не звернувся. При цьому малолітня дитина, яка не досягла десяти років, повинна мати постійне місце проживання, яке визначається за згодою батьків (ч.1 ст.160 СК України).

Відповідно до вимог ст.161 СК України у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Відповідно до довідки Ліцею №81 імені П.Сагайдачного Львівської міської ради від 05 вересня 2023 року №1547 ОСОБА_4 навчається в 3-А класі зазначеного ліцею (т.1 а.с.218).

Згідно з характеристикою ліцею №81 імені П.Сагайдачного Львівської міської ради від 01 вересня 2023 року №4 на матір учня 3-А класу ОСОБА_4 ОСОБА_1 склад родини неповний, в родині проживають матір ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , батько в родині не проживав. Родина проживає за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 закінчила ліцей №81 імені Петра Сагайдачного у м. Львів у 2023 році, ОСОБА_4 навчається у тому ж ліцеї у 3-А класі. Мати є членом батьківського комітету і завжди відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дітей. Сім?я соціально стійка. Психологічна обстановка в сім`ї спокійна. Достаток вище середнього проживають у новобудові, у власному житлі, кожен має окрему кімнату, облаштовану для життя та навчання, в квартирі прибрано, діти добре одягнуті. Мати вміє виявляти й оцінювати позитивні риса характеру своїх дітей. Знає недоліки в характері та звичках дітей, уміло організовує перевиховання. Родина легко вступає в контакти з іншими родинами, проводять разом свята та відпочивають. Мати дозволяє дружити та спілкуватися з іншими дітьми, бувати віних дома, запрошувати до себе, разом, проводити дитячі свята (т.1 а.с.219).

Як убачається з довідки про місце проживання від 18 березня 2024 року №9 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_3 (т.2 а.с.84).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 12 березня 2024 року, складеним Відділом служби у справах дітей Львівської міської ради за результатом обстеження умов проживання, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають за адресою АДРЕСА_3 , умови проживання - належність, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка, для виховання та розвитку дитини створено такі умови: відведено окрему кімнату, належним чином умебльовану та технічно оснащену, стосунки та традиції сім`ї: хороші взаємовідносини між членами сім`ї, зі слів ОСОБА_1 за цією адресою вказані вище особи проживають без реєстрації (т.2 а.с.85-86).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбулось 23 квітня 2024 року, колегією суддів було допитано малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`ясовано думку дитини, яка на час розгляду справи проживає з матір`ю, який висловив бажання проживати разом з матір`ю у м. Львів (т.2 а.с.93-96).

Зазначені обставини та письмові докази по справі вказують на наявність спору між сторонами, а також на те, що існують об`єктивні підстави для залишення сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю та визначення місця проживання разом з нею.

Апеляційним судом також встановлено, що на момент подання позовної заяви 20 травня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже виповнилося 14 років.

Частина третя ст.160 СК України передбачає, що у разі, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_3 необхідно відмовити, оскільки відповідно до зазначених вище вимог СК України вона визначає своє місце проживання самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1135 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шаповал Валерій Дмитрович, задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 25 серпня 2023 рокускасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ) судовий збір у розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 травня 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко