П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року м. Київ

Справа № 758/1029/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/9235/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Петрова Д.В. 22 лютого 2024 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дати подачі заяви про видачу судового наказу (17 січня 2024 року) та до досягнення старшою дитиною повноліття, а саме ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а потім на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 15 червня 2013 року сторони перебували у шлюбі. У сторін народилось двоє доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04 травня 2023 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачем та повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач припинив добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 26 січня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1211, 20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позов було визнано відповідачем, він є батьком неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, а тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти.

Не погодився із вказаним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та за неповного з`ясування обставин справи. Вказує на те, що в даному випадку судовий (спірний) спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів, а стягнення аліментів здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Натомість, між сторонами у справі питання про сплату аліментів було вирішено в Договорі про проживання, виховання дітей та сплату аліментів від 17 лютого 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Маковеєвою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №39.

Укладений Договір відповідач виконує добровільно, заборгованості по аліментам не має. Аліменти у розмірі 1/3 частини від отриманої заробітної плати у 2023 році відповідач перераховував від суми, яка фактично надходила на його зарплатний картковий рахунок, що підтверджується відповідними виписками.

У 2023 році відповідач отримував одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення, вирішення соціальних побутових питань, однак відповідно до Постанови КМУ від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» з цих сум аліменти не утримуються.

А тому, посилання суду першої інстанції на норми права не може вважатись належною мотивацією оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Позивач не скористалась своїм правом на подачу відзиву.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлені, та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданої 07 червня 2022 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /а.с.12/.

Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого 03 вересня 2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 772 /а.с.3/.

Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого 28 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено відповідний актовий запис № 644 /а.с.4/.

Батьком дітей записаний ОСОБА_1 , а матір'ю - ОСОБА_5 ..

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано /а.с.7/.

17 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено та нотаріально посвідчено договір між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей. Відповідно до п. 4.2. договору, аліменти, що сплачуються платником, складаються з виплати у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить 1/6 частку від загального доходу батька на кожну дитину.

Виплата аліментів починається в період з 01 березня 2023 року, та здійснюється платником щомісячно, не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця за минулий місяць. Одержувач підтверджує, що на дату укладення цього договору, платник виконував зобов`язання по утриманню дітей добровільно, і одержував не має по відношенню до платника претензій матеріального характер, що пов`язані з утриманням дітей (п. 4.4 договору) /а.с.5,6/.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями ч.1 ст.184 СК України визначено право суду за заявою одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ч.1 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати, Умови договору не можуть порушувати права дитини, разом з яким проживає дитина. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.. 192 СК України).

Статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виконання зобов`язань за договором регулюється ст.ст. 526, 527, 530, 625 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач посилалась на укладення Договору між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей, умови якого, відповідачем належним чином не виконуються.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо неналежного невиконання відповідачем умов договору.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на відсутність у матеріалах справи доказів істотного порушення відповідачем умов укладеного між ним та позивачем Договору між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей від 17 лютого 2023 року.

Саме лише посилання позивача на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, за відсутності належних доказів на підтвердження зазначеної обставини, не може бути прийняте судом апеляційної інстанції, як підстава для стягнення аліментів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки про грошове забезпечення військовослужбовця від 07 лютого 2024 року, відповідачу за період з лютого 2023 року по грудень 2023 року був нарахований дохід у розмірі 947525, 66 грн. При цьому, сплачений розмір аліментів за період з лютого 2023 року по грудень 2023 року становив 272747, 00 грн, що становить більше 1/3 доходу відповідача. Розрахунком сплачених аліментів за період з лютого 2023 року по грудень 2023 року підтверджується факт сплати аліментів відповідачем, окрім цього в окремих місяцях відповідач сплачував аліменти в розмірі, більшому, ніж того передбачав договір.

Крім того, 15 грудня 2023 року ОСОБА_1 був поданий рапорт роботодавцю щодо здійснення відрахування від його заробітної плати для сплати аліментів на дітей.

Вказані обставини підтверджують, що відповідачем належно виконувались умови Договору між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог з зазначених вище підстав

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук