КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/22387/22

номер провадження: 22-ц/824/7832/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Святенка Івана Петровича на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року у складі судді Фролової І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Картель» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Картель» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

У червні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Корзун Д.Л. подав заяву про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат.

Заява мотивована тим, що 18 травня 2021 року між відповідачем ОСОБА_2 (далі - Клієнт) та адвокатським об`єднанням «Капітал Партнерс» (далі - АО «Капітал Партнерс») було укладено договір про надання правової допомоги. Фактично, представництво інтересів відповідача у даній справі з моменту укладання договору здійснювали адвокати - члени АО «Капітал Партнерс», що підтверджено складеними документами та ордером адвоката, що міститься в матеріалах справи. За переконанням представника відповідача вказані обставини та подані до даної заяви докази є підставами для стягнення із позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, представник ОСОБА_2 просив ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат у даній справі та стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 60 000 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Корзуна Д.Л. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп.

В решті вимог заяви відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у процесі вирішення питання про віднесення до судових витрат, які розподілені за результатами розгляду спору, бонусів, передбачених договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, тобто так званого «гонорару успіху», для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у разі укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи те, чи були вони фактично здійснені, а також їх необхідність. При цьому суд, визначаючи суму відшкодування, має послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення із позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Святенко І.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Корзуна Д.Л. про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що додаткове рішення ухвалене судом 22 серпня 2023 року, тобто більше ніж через 15 днів з дня ухвалення рішення про залишення позовної заяви без розгляду. Тобто судом ухвалено вказане рішення з пропущенням встановленого законодавством строку.

Вказує, що суд не повідомляв позивача про розгляд питання про розподіл судових витрат, а також про дату і час його розгляду. Таким чином, судом не надано скаржнику можливості надати свої усні чи письмові заперечення щодо заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Корзуна Д.Л. про розподіл судових витрат, чим порушено процесуальні права скаржника, принцип рівності учасників судового процесу та змагальності сторін.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Крохмальова Я.Е. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує щодо її задоволення, посилаючись на те, що порушення судом першої інстанції строку ухвалення додаткового рішення від 22 серпня 2023 року не призвело до правильного вирішення справи. Також зазначає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано застосував ч.4 ст.270 ЦПК України при ухваленні додаткового рішення.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, урахувавши доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 3 та 4 ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Тлумачення положень ст.270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч.1 ст.246 ЦПК України).

Положення ЦПК України визначають обов`язок суду для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше 20 днів, якщо справа не слухається в письмовому провадженні (ч.2, 3 ст.246 ЦПК України). Отже, законодавець визначив обов`язок суду призначити заяву сторони про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийнято відповідне процесуальне рішення (додаткове судове рішення, додаткова ухвала).

Однак, у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не надала, поданої на підставі ст.246 ЦПК України, слід взяти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалося на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.

У процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи ч.2 ст.246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення ч.4 ст.270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до ч.2 ст.246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Подібний правовий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, провадження № 12-43гс22, в якій на розгляд Великої Палати Верховного Суду було передано правове питання про порядок і процедуру ухвалення додаткового судового рішення.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст.12,13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За змістом п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи встановлений ст.ст.128-130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання може свідчити розписка.

За змістом ч.2 ст.211, ч.2 ст.223 ЦПК України, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату, час і місце судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПрАТ «Картель» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди прийнято до провадження, та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із викликом учасників судового процесу.

При цьому, в додатковому рішення суд першої інстанції зазначив, що у судове засідання сторони не викликались, на підставі ч.4 ст.270 ЦПК України.

Проте суд першої інстанції на положення ч.3 ст.270 ЦПК України та висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, провадження № 12-43гс22, належної уваги не звернув, в результаті чого помилково розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат без виклику учасників справи, чим позбавив їх можливості скористатись наданими їм процесуальними правами, передбаченими нормами процесуального законодавства.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином недотримання судом першої інстанції норм процесуального права призвело до порушення права позивача на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Корзуна Д.Л. про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, колегія суддів вважає, що у задоволенні даної заяви слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч.1 ст. 55 Конституції України, пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.4 ЦПК України.

Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

У ст.142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Зазначене узгоджується із викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21).

Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч.6 ст.142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц (провадження № 61-24189св18), від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц (провадження № 61-44038св18), від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц (провадження № 61-6264св20), від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц (провадження № 61-15039св20), від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 (провадження № 61-10254св20); Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року у справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року у справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року у справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року у справі № 820/4347/17 (адміністративне провадження № К/9901/39893/18), від 18 березня 2020 року у справі № 280/5628/18 (адміністративне провадження № К/9901/16400/19, № К9901/16405/19).

Колегія суддів зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Саме факт звернення до суду із позовом, який було залишено позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Аналогічного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 листопада 2020 року (провадження №61-16711св19).

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 - адвокат Калинчук А.А. повідомила суд, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідач може та/або очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи складає 60 000 грн 00 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

13 червня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Корзун Д.Л. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, в якій просив ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат у справі №761/22387/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Картель» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації і відшкодування моральної шкоди та стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 60 000 грн 00 коп.

До вказаної заяви адвокатом Корзуном Д.Л. долучено:

договір про надання правової (правничої) допомоги №18-05/2021 від 18 травня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 (Клієнт) та АО «Капітал Партнерс» в особі керуючого партнера адвокатського об`єднання Суткевич О.О.

З умов договору вбачається, що розмір винагороди, вартості послуг за цим договором визначається сторонами у додаткових угодах. Відшкодування адвокатському об`єднанню фактичних витрат, пов`язаних з виконання цього договору (оплата роботи фахівців, судових витрат, обов`язкових платежів, транспортних витрат, зв`язку, технічних витрат тощо) здійснюється клієнтом, крім тих витрат, які були сплачені за його рахунок або ним самостійно.

09 грудня 2022 року між ОСОБА_2 та АО «Капітал Партнерс» в особі керуючого партнера адвокатського об`єднання Суткевич О.О. було укладено додаток №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №18-05/2021.

У пункті 2 додатку №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги передбачено, що вартість юридичних послуг, зазначених у п.1 цього додатку, становить 60 000 грн 00 коп.

З детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням та необхідних витрат на надання правової (правничої) допомоги у справі №761/22387/22 вбачається наступні пункти: відеоконференція з клієнтом для підписання договору та додатку №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №18-05/2021 - адвокат Суткевич О.О.; пошук та аналіз актуальної судової практики - адвокат Калинчук А.С.; підготовка та подання відзиву на позовну заяву - адвокат Калинчук А.С.; участь у судових засіданнях - адвокат Калинчук А.С., адвокат Корзун Д.Л.; підготовка заяви про ухвалення додаткового судового рішення - адвокат Корзун Д.Л.

З акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №38 від 06 червня 2023 року вбачається, що між сторонам було погоджено юридичні послуги на суму 60 000 грн 00 коп.

Колегія суддів вважає, що вказані представником відповідача у заяві про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат та у відзиві на апеляційну скаргу дії позивача не дають підстав для визнання їх необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїм процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Крім цього, колегія суддів виходить із системного тлумачення положень ч.ч.5,6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України та зазначає, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №711/64/23 (провадження № 61-8686св23).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону, встановлені обставини справи та з огляду на доводи заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Святенка Івана Петровича задовольнити.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Корзуна Дмитра Леонідовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Картель» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 червня 2024 року.

Головуючий

Судді: