Провадження № 2/742/725/24
Єдиний унікальний № 742/1722/24
24 червня 2024 року місто Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого-судді: Ільченка О.І., секретаря судових засідань Голушко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання,-
У судове засідання позивачка не з`явилася, але подала до суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення повідомлення на адресу реєстрації, але не надав відзиву на позовну заяву у строк, передбачений в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.п.9) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області складений відповідний актовий запис.
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 30 жовтня 2007 року вбачається, що шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №256 від 06 вересня 2007 року (а.п.8).
Відповідно до довідки від 19.09.2023 виданої деканом факультету виробничих технологій Технологічного університету у Кошицях вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Прилуки у 2023/2024 навчальному році є студентом 1 курсу бакалаврського рівня навчання денної форми відповідно до навчальної програми (днв. Закон 131/2002 Збірника Законів) на Факультеті виробничих технологій Технічного університету у Кошицях з осередком у Пряшеві. Навчальний рік триває з 01.09.2023 р. по 31.08.2024 р. Стандартна тривалість навчання - 3 роки по 31.08.2026 р.(а.п.12-13).
Відповідно до «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.
Статтею 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до абз.1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі.
Якщо батьки добровільно не виконують свій обов`язок, аліменти можуть бути стягнені в примусовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають: а) повнолітні дочка, син; б) той з батьків, з ким проживають повнолітні дочка, син.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживають повнолітні дочка, син. Батьки є законними представниками своїх дітей тільки до досягнення ними повноліття. Втім, в законі визнане за можливе закріпити за матір`ю, батьком право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина. Однак таке право надане тільки тому з батьків, з ким проживають дочка, син. Як правило, саме цей з батьків продовжує добровільно утримувати дочку, сина протягом часу продовження навчання, фактично виконуючи обов`язок і за іншого з батьків.
Один з батьків може подати позов про надання утримання повнолітнім дочці, синові і в тому разі, якщо дитина проживає окремо, оскільки навчання в іншому населеному пункті є досить розповсюдженим. Дочка, син можуть проживати в гуртожитку, у родичів або наймати житло, але таке проживання є тимчасовим лише на період навчання. Тому очевидним є те, що у такому випадку вирішального значення набуває не фактичне спільне проживання дитини з тим з батьків, хто подає позов, а факт продовження надання цим з батьків їй утримання добровільно і самостійно.
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання в навчальному закладі, тому його мати ОСОБА_1 має повне право на звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхнього повнолітнього сина, оскільки саме вона добровільно та самостійно продовжує утримувати його.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).
Зважаючи на те, що сторони являються батьками ОСОБА_4 та зобов`язані матеріально утримувати його, відповідач спроможний виплачувати на користь позивачки аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина до закінчення ним навчання, оскільки наразі є здоровим та перебуває у працездатному віці, що ним не оспорюється, тому може у повній мірі сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, при цьому відповідач не надав жодних доказів на підтвердження неможливості надання ним такої матеріальної допомоги, у зв`язку з чим суд приходить до беззаперечного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору.
Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.
На підставі наведеного, ст.180-184, 199-200 СК України, керуючись ст.141, 247, 258-259, 354 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19 березня 2024 року і до закінчення сином навчання, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць - підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд або на апеляційне оскарження, якщо така заява або апеляційна скарга подані протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО