У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2024 Справа №607/7153/24 Провадження №2-к/607/2/2024

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунець Н.Р., при вирішенні питання про прийняття клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, -

В С Т А Н О В И В:

28.03.2024 ОСОБА_1 звернуся до суду із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Відділення з сімейних справ Високого суду юстиції Англії та Уельсу від 01.12.2023 у справі №FD23P00307 в частині додаткової постанови «Додатку А» щодо вжиття відповідно до ст. 24 Гаазької конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19.10.1996.

Так, клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, подається до суду в порядку, встановленому статтями 462-466 ЦПК України.

Перевіривши матеріали клопотання, вважаю, що таке не відповідає вимогам ст. 464-466 ЦПК України, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст.463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Статтею 465 ЦПК України визначено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Статтею 466 ЦПК України встановлено вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, яке повинно містити, зокрема: 1. ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2. ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3. мотиви подання клопотання. До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.ч. 1, 2 ст. 466 ЦПК України).

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України (ч. 3 ст. 466 ЦПК України).

Пункт 2 частини 1 статті 466 ЦПК України, стосовно зазначення у клопотанні про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні кореспондується із ст. 464 ЦПК України, за змістом якої питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Також, п. 2 ч. 1 ст. 466 ЦПК України узгоджується із порядком розгляду клопотання судом, визначеним статтею 467 ЦПК України, за яким про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду суд у п`ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а також якщо у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає дату, час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

Разом з тим, заява ОСОБА_1 не в повній мірі відповідає вимогам ч. 1 ст. 466 ЦПК України, оскільки заявником у заяві не зазначено ім`я боржника, його місце проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні, а тому, суд позбавлений можливості перевірити, чи подано клопотання до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з дотриманням статті 464 ЦПК України та в подальшому виконати вимоги ст. 467 ЦПК України.

Окрім цього, в порушення п. 2 ч. 3 ст. 466 ЦПК України, до клопотання не додано офіційного документу про те, що рішення Відділення з сімейних справ Високого суду юстиції Англії та Уельсу від 01.12.2023 у справі №FD23P00307 в частині додаткової постанови «Додатку А» набрало законної сили та такі відомості не зазначені в самому рішенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, або клопотання подане особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала..

За таких обставин, враховуючи, що подане клопотання заявника не відповідає вимогам ст. 466 ЦПК України, приходжу до висновку про залишення клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду без розгляду та повернення його заявнику.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 466, 472 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду залишити без розгляду та повернути ОСОБА_1 разом з документами, що до нього додані.

Роз`яснити заявнику його право на повторне звернення з заявою до суду у випадку усунення причин, що стали підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо ї не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. Р. Кунець