Справа № 716/490/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2024 року місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

секретаря судового засідання Якимик К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №4827043 від 25.09.2021 року, укладеного з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», за яким відповідач отримав кредит в сумі 20000,00 грн строком на 10 днів на умовах повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за договором, у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 49250,00 грн, яку ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за договором факторингу від 17.01.2023 року відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА».

Просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №4827043 від 25.09.2021 року, 3% річних в розмірі 3120,97 грн, інфляційні витрати в розмірі 13839,25 грн. вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою судді від 14.03.2024 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження на 01.04.2024 року.

Відповідач отримав копію позовної заяви з додатками 05.06.2024 року.

14.06.2024 року від відповідача надійшов відзив про заперечення проти позову, підставою яких є те, що позивач не довів належними доказами факту перерахування кредитних коштів на рахунки боржника, а також існування заборгованості за кредитним договором у вказаному в позовній заяві розмірі, якими, на переконання відповідача, мають бути виключно первинні облікові документи. Крім того, первинний кредитор нараховував проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування, що суперечить положенням ст.1050 ЦК України, та не повідомив його про передачу права вимоги іншій особі. Всі ці обставини в своїй сукупності, не покладають на відповідача обов`язків за договором перед позивачем.

Дослідивши позовну заяву, відзив, письмові докази, суд приходить до наступного.

Встановлено, що 25.09.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №4827043, за яким відповідач отримав кредит в сумі 20000,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за заниженою процентною ставкою 1,615% в день та стандартною процентною ставкою 1,90 % в день від суми кредиту (а.с.9-14).

Договір №4827043 укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано 25.09.2021 року о 18:02:58 одноразовим ідентифікатором М422351 (а.с.13 зв.).

Згідно п.1.2 договору про надання споживчого кредиту №4827043 від 25.09.2021 року (далі Договір), ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відповідно до п.п.1.8., 1.8.1., 1.8.2 Договору, орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 23800,00 грн, за зниженою 23230,00 грн.

Відповідно до графіку платежів до Договору, що є Додатком №1 сторонами визначено: кількість платежів/періодичність внесення - один/одноразово; сума кредиту - 20000,00 гривень; сума нарахованих процентів 3230,00 грн; разом до оплати 23230,00 грн (а.с.14).

Станом на 27.10.2021 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» визначило розмір заборгованості ОСОБА_1 за Договором в розмірі 49250,00 грн, яка складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 17000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 32250,00 грн (а.с.17).

17.01.2023 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на підставі договору факторингу №17.01/23-Ф відступило, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги на суму боргу до ОСОБА_1 , яка утворилось по невиконанню умов Договору, що також підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с.46, 87-96).

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 17.01.2023 року до договору факторингу №17.01/23-Ф від 17.01.2023 року, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №4827043 від 25.09.2021 року на суму основного боргу 17000,00 грн, на суму заборгованості за процентами в розмірі 32250,00 грн (а.с.46).

Про заміну кредиторів в зобов`язанні ОСОБА_1 повідомлявся на електронну пошту яка була зазначена в кредитному договорі (а.с.50).

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України, визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановлено, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

А тому, оспорюваний договір відповідає вимогам статті 11 Закону, оскільки позивач перед взяттям кредиту був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору, саме до його підписання, адже Інформаційно-телекомунікаційна система відповідача побудована на тому, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору, клієнт не може перейти до наступного етапу безпосереднього підписання договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, дослідженням письмових доказів встановлено, що 25.09.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №4827043, за яким відповідач отримав кредит в сумі 20000,00 грн на платіжну картку на умовах повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом за заниженою процентною ставкою 1,615%, стандартною процентною ставкою 1,90 % в день від суми кредиту в межах строку кредитування 10 днів.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання Договору.

Договір про надання споживчого кредиту, Додаток №1 до нього, в якому визначено графік платежів, сума кредиту та сума нарахованих процентів, і паспорт споживчого кредиту підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором М422351, 25.09.2021 року о 18:02:58 / ОСОБА_1 /.

Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Відповідно до п.2.1 вказаного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 , реквізити якої надані самим відповідачем.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» підтверджується листом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 20.01.2023 року про здійснення переказу 25.09.2021 року, о 18:03 на суму 20000,00 гривень на картку відповідача № НОМЕР_1 , транзакція №23094438 (а.с.58).

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Відповідач, будучі держателем карти № НОМЕР_1 не спростував перерахування коштів від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в сумі 20000,00 грн.

Відтак вказаний доказ, а саме лист ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 20.01.2023 року про здійснення переказу з врахуванням пункту 2.1. Договору є достатнім доказом виконання ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язання за договором щодо надання відповідачу кредиту в розмірі 20000,00 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (картка обліку Договору), вбачається, що 05.10.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі 3230,00 грн (а.с.20), з яких 3230,00 грн проценти за користування кредитом; 16.10.2021 року у розмірі 6800,00 грн, з яких 3800,00 грн проценти за користування кредитом, 3000,00 грн заборгованість за кредитом (а.с.23), 30.11.2021 року 50,00 грн оплата процентів за користування кредитом (а.с.25).

Наданий позивачем поденний розрахунок заборгованості (карта обліку), який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту, є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості ОСОБА_1 за Договором.

Контррозрахунку на підтвердження своєї позиції відповідач не надав.

Таким чином, згідно наданого розрахунку, заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту відповідача становить 17000,00 грн.

Доводи відповідача, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Посилання на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є помилковим, оскільки положення цього закону не застосовуються до оспорюваного договору.

Згідно до п.1.4. договору строк кредиту 10 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 договору.

За умовами Договору дата повернення кредиту 05.10.2021 року, про що зазначено в графіку платежів, що є додатком №1 до Договору (п.1.4 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 (п.п. 4.2.1-4.2.4) договору або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп.4.3.1-4.3.2) договору; повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів (п.6.1 договору).

Пунктом 4.2.2 договору визначено, що споживач має право порушувати питання про продовження строку дії договору шляхом здійснення відповідного платежу у розмірі нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.

Відповідно до п.4.2.3 кредитного договору товариство вправі акцептувати пропозицію споживача про продовження строку дії договору шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту.

Так, умовами договору споживчого кредиту передбачено нарахування відсотків після місячного строку дії договору, оскільки умовами договору передбачено його автоматичну пролонгацію.

Пунктом 4.3 вказаного договору визначено порядок пролонгації строку кредиту. Сторони домовилися, що у випадку якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.4.3.1).

Аналізуючи викладене, у даній справі строк кредитування скінчився 24.01.2022 року, (останній день дії кредитного договору), оскільки споживач:

05.10.2021 року здійснив оплату нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 3230,00 грн, у зв`язку з чим відповідно до п.1.4, 4.2 Договору відбулося продовження строку кредиту ще на 10 днів, тобто до 15.10.2021 року;

16.10.2021 року здійснив оплату на суму 6800,00 грн, з яких 3800,00 грн нараховані проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим відповідно до п.1.4, 4.2 Договору відбулося продовження строку кредиту ще на 10 днів, тобто до 26.10.2021 року;

26.10.2021 року оплату нарахованих процентів за користування кредитом не здійснив, тому строк дії Договору було автопролонговано на 90 днів відповідно до п.4.3 Договору.

Відтак, строк кредитування скінчився саме 24.01.2022 року, тобто через 90 днів після останньої проплати процентів відповідачем.

Нарахування заборгованості по процентах після закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтується на вимогах закону, що вбачається з правового висновку ВС у постанові від 14 лютого 2018 року по справі №564/2199/15-ц.

Відтак, згідно наданого розрахунку, заборгованість по процентам за користування кредитом відповідача за період з 25.09.2021 року по 24.01.2022 року становить 32250,00 грн.

За вищевикладених обставин, внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 24.01.2022 року заборгованість позичальника перед кредитором становить 49250,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 17000,00 грн, заборгованість по процентах за користування кредитом 32250,00 грн.

Як зазначалося, 17.01.2023 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на підставі договору факторингу №17.01/23-Ф відступило, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги на суму боргу до ОСОБА_1 , яка утворилось по невиконанню умов Договору та підтверджується витягом з реєстру боржників.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення повідомлення на електрону пошту відповідача, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення і вказані обставини відповідачем не спростовані.

Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до статей 1080,1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набула права грошової вимоги до відповідача на суму 49250,00 грн, яка складається з заборгованість за кредитом в розмірі 17000,00 грн, заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 32250,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% від простроченої суми та інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по січень 2024 року, суд зазначає, що згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).».

Отже, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки ці суми розраховані за період з лютого 2022 року по січень 2024 рік (у період дії воєнного стану в Україні).

Вимога щодо стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню, які розраховуються за період з 25.01.2022 року (день після закінчення строку кредитування) по 23.02.2022 (день до початку введення воєнного стану в Україні) за формулою 49250,00*3:100:365*30=121,44 грн (де: 49250,00 грн сума боргу, 3:100 3 проценти, 365 кількість днів у році, 30 кількість днів прострочення).

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 17000,00 грн, за процентами за користування кредитом в розмірі 32250,00 грн підлягають задоволенню в повному обсязі, вимоги про стягнення 3% річних частковому задоволенню за період з 25.01.2022 по 23.02.2022 року в розмірі 121,44 грн, вимоги про стягнення інфляційних витрат з лютого 2022 року по січень 2024 року в розмірі 13839,25 грн задоволенню не підлягають.

За таких обставин позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 3% річних, інфляційних витрат задоволено на 74,57% ((17000,00+32250,00+121,44): (17000,00+32250,00+3120,97+13839,25)*100=74,57%).

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень частин 1 та 3 (пункт 1) ст.133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, згідно яких судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернені до суду з позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» сплатило судовий збір в розмірі 2422,40 грн, які просило стягнути із відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 74,57% від заявленої суми позовних вимог, то частковому стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає і судовий збір, а саме в розмірі 1806,38 грн (2422,40*74,57%=1806,38).

Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу разом із позовною заявою було подано копію договору про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року, укладеного між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (а.с.97-98), копію звіту про надання правової допомоги від 06.03.2024 року (а.с.18) копію рахунку на оплату по замовленню №2417/06/03 від 06.03.2024 року (а.с.19) копію платіжної інструкції від 06.03.2024 року про оплату ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» адвокату Столітньому М.М. 10000,00 грн. (а.с.15), копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1423361 від 06.03.2024 року (а.с.106).

Відповідно до змісту звіту про надання правової допомоги від 06.03.2024 року та рахунку на оплату по замовленню №2417/06/03 від 06.03.2024 року позивачу надано наступні послуги професійної правничої допомоги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви та подання її до суду на загальну суму 10000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що сума гонорару в сумі 10000 грн є неспівмірною складності справи та виконаних адвокатом робіт, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, реальності надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), кількості підготовлених процесуальних документів.

Справи про стягнення боргу за кредитним договором за участі позивача, де інтереси товариства представляє адвокат Столітній М.М., є досить розповсюдженими, а тому зміст позовної заяви є аналогічним зі змістом поданих Товариством в інші суди України. Враховуючи однотипність справ, наявні підстави для висновку про їх шаблонність, що, в свою чергу, ставить під сумнів витрачання адвокатом значного часу на складання позовної заяви.

Враховуючи принципи співмірності, суд вважає справедливим відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Однак враховуючи часткове (на 74,57%) задоволення позову, витрати позивача на правову допомогу підлягають розподілу пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 3728,50 грн (5000,00*74,57%=3728,50).

Керуючись ст.ст.204, 207, 512, 514, 634, 638, 1048, 1049,1054, 1055, 1077, 1078, 1080,108 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за договором №4827043 від 25.09.2021, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом розмірі 32250 (тридцять дві тисячі двісті п`ятдесят), а в загальному розмірі 49250 (сорок дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 44 копійки.

В решті позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 1806 (одна тисяча вісімсот шість) гривень 38 копійок, витрат на правову допомогу в розмірі 3728 (три тисячі сімсот двадцять вісім) гривень 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення виготовлене 24.06.2024.

Суддя О.Є. Вайновська