справа № 760/3146/22 головуючий у суді І інстанції Кушнір С.І.
провадження № 22-ц/824/9646/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасно сплачені аліменти, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти у розмірі 377 691 грн. 44 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року у справі № 760/26396/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 , аліменти в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Постановою державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 11 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 760/26396/19 щодо стягнення аліментів. Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 станом на 08 грудня 2021 року становить 103 366 грн. 10 коп., що свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язків зі сплати аліментів.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 28 листопада 2019 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 54 460 грн. 74 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 28 листопада 2019 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 103 366 грн. 10 коп.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що звертаючись до суду із позовом, позивач стверджувала, в першу чергу, про систематичну та послідовну поведінку відповідача, яка полягає в ухиленні від сплати аліментів на користь його дітей, чого суд першої інстанції до уваги не взяв і не надав цьому відповідну правову оцінку. Відповідач продовжує свідомо та навмисно ухилятися від участі у вихованні своїх дітей від шлюбу з позивачем. Відповідач не телефонує дітям, не відвідує батьківські збори, не цікавиться їх успіхами у навчанні, не здійснює будь-яких додаткових витрат на дітей як-то, наприклад, участь у витратах на позашкільні заняття, придбання додаткових засобів для задоволення відповідних потреб дітей у розвитку та стимулювання їх до пізнання світу, вивчення нового. У кінцевому результаті відповідач повністю самоусунувся від підготовки своїх дітей до дорослого самостійного життя. Саме з огляду на зазначені обставини скаржник вимушена звертатися до суду за захистом прав дітей, через суд та органи примусового виконання судових рішень примушувати позивача до виконання батьківського обов`язку. Також, на переконання скаржника, про фактичне ухилення від сплати аліментів на утримання дітей та сплати додаткових витрат свідчить, зокрема, поведінка відповідача, яка полягає у продажу ним квартири АДРЕСА_1 без виділення додаткових коштів його дітям. Варто зазначити, що для продажу вказаної квартири відповідач фактично погасив заборгованість зі сплати аліментів 29 листопада 2023 року, оскільки 12 грудня 2023 року був знятий арешт з усього майна відповідача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а 03 лютого 2024 року відповідач продав вказану квартиру. Саме з огляду на систематичну і послідовну недобросовісну поведінку відповідача, на думку скаржника, суд повинен застосувати до нього найвищу міру майнової відповідальності у вигляді зобов`язання сплатити пеню у розмірі 100 % від суми заборгованості, як це передбачено ч. 1 ст. 196 СК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права та зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 28 листопада 2019 року по 30 листопада 2021 року з 54 460 грн. 74 коп. до 1 000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у відповідача з квітня 2020 року. Причинами неможливості своєчасної сплати аліментів слугували ряд факторів, які об`єктивно не залежали від відповідача. Після початку пандемії корона вірусу відповідач втратив постійну роботу мав лише періодичні неофіційні заробітки. На утриманні відповідача знаходиться донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитина дружини ОСОБА_7 від першого шлюбу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, відповідач тривалий час повинен був утримувати, лікувати та доглядати своїх непрацездатних батьків. 29 листопада 2023 року ОСОБА_1 в повному обсязі була погашена заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 163 017 грн. 88 коп., виконавчий збір в розмірі 16 301 грн. 79 коп., а також сплачено штраф в сумі 48 905 грн. 36 коп. Загальна сума - 228 225 грн. 03 коп. Сума штрафу, що сплачена відповідачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, становить 48 905 грн. 36 коп. Судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач з березня 2020 року втратив роботу та мав лише періодичні неофіційні заробітки. Доказом цьому є розрахунок заборгованості по аліментах, в якому розмір доходу визначений як середня заробітна плата працівника для цієї місцевості. В оскаржуваному рішенні безпідставно вказано, що відповідачем не надано доказів несвоєчасної виплати заробітної плати внаслідок чого виникла заборгованість по аліментах. Слід зазначити, що на користь позивача, окрім всієї суми заборгованості по аліментах (163 017,88 грн), була перерахована сума сплаченого відповідачем штрафу в розмірі 48 905 грн. 36 коп., що по своїй суті також є санкцією за несвоєчасно сплачені аліменти.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_1 вказує на те, що максимальна сума пені, яка є можливою у даній справі, становить 54 460 грн. 74 коп., адже, це прямо встановлено імперативною нормою абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України. Максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідачем оскаржується рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги наявні в справі підстави для зменшення розміру пені (неустойки).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року у справі №760/26396/19 збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 серпня 2013 року, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , а саме: на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 27 червня 2013 року і до його повноліття, та на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 750 грн. щомісячного, починаючи з 27 червня 2013 року і до його повноліття. Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8).

Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Годованюка С.П. від 11 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №760/26396/19 щодо стягнення аліментів (а.с.4).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП НОМЕР_1, складеного 15 грудня 2021 року головним державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Годованюком С.П., борг по аліментам у боржника ОСОБА_1 з 28 листопада 2019 року по листопад 2021 року станом на 01 грудня 2021 року становить 103 366 грн. 10 коп. (а.с.11).

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 29 листопада 2023 року ОСОБА_1 сплатив у виконавчому провадженні НОМЕР_1 аліменти, виконавчий збір та штраф на загальну суму 228 225 грн. 03 коп., з яких борг по аліментам 163 017 грн. 88 коп., виконавчий збір 163 179 грн., штраф 48 905 грн. 36 коп. (а.с.55).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, який неналежно виконував покладний на нього ст.180 СК України обов`язок утримувати дітей до досягнення повноліття. Суд також врахував встановлену ст. 196 СК України можливість стягнення пені в розмірі, що не перевищує суму наявної заборгованості.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_3 просила стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 377 691 грн. 44 коп. Суд першої інстанції задовольнив позов частково та стягнув неустойку (пеню) у розмірі 54 460 грн. 74 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що суд повинен застосувати до відповідача найвищу міру майнової відповідальності у вигляді зобов`язання сплатити пеню у розмірі 100 % від суми заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що здійснений державним виконавцем станом на 01 грудня 2021 року, ОСОБА_1 мав заборгованість в розмірі 103 366 грн. 10 коп.

Оскільки відповідальність платника аліментів за їх прострочення обмежується 100 відсотками заборгованості, яка існувала станом на грудень 2021 року, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, на який має право позивач, становить 103 366 грн. 10 коп.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції вірно врахував приписи абзацу 2 ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до яких у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

У виконавчому провадженні з відповідача на користь позивача було стягнуто штраф у сумі 48 905 грн. 36 коп. А, відтак, сума пені за несвоєчасну сплату аліментів буде становити 54 460 грн. 74 коп. (103 366,10 - 48 905,36).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на ряд обставин, які, на його думку, є підставою для зменшення розміру пені, а саме втрату роботи через пандемію, наявність на утриманні дитини та наявність на утриманні дружини дитини від попереднього шлюбу, а також наявність на утриманні батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість у відповідача зі сплати аліментів утворилася у період з 28 листопада 2019 року по листопад 2021 року.

Заявляючи про зменшення розміру неустойки відповідач не надав суду доказів свого матеріального стану, а саме, що останній не давав йому можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Так, вказуючи на втрату роботи та відсутність заробітку протягом певного часту, жодних доказів зазначеним обставинам відповідач не надав.

Вказуючи на наявність на утриманні батьків, відповідач не надав доказів на підтвердження їх матеріального становища та потреби в наданні утримання від нього.

Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що майновий стан батька відповідача дозволяє йому надавати благодійну допомогу Благодійній організації «Благодійний фонд розвитку національного інституту хірургії та трансплантології імені Шалімова О.О.» у розмірі 3 500 грн. (а.с.74).

Відтак, відсутні підстави стверджувати, що батько відповідача потребував матеріальної допомоги від нього.

Утримання відповідачем дитини від іншого шлюбу не звільняє його від відповідальності за несплату аліментів та не є підставою для зменшення розміру неустойки. У відповідача відсутній обов`язок утримувати дитину дружини від попереднього шлюбу. Вказані відповідачем обставини не скасовують його обов`язок утримувати своїх дітей, не звільняють від обов`язку своєчасного виконання рішення суду про стягнення аліментів.

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 316/639/18 зазначено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував на те, що 29 листопада 2023 року ним в повному обсязі погашено заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 163 017 грн. 88 коп., виконавчий збір в розмірі 16 301 грн. 79 коп., а також сплачено штраф в сумі 48 905 грн. 36 коп. Загальна сума - 228 225 грн. 03 коп. Сума штрафу, що сплачена відповідачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 в розмірі 48 905 грн. 36 коп.

Разом з тим, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом у лютому 2022 року і станом на момент звернення до суду з позовом заборгованість по аліментах не була погашена.

Сплата аліментів після пред`явлення позову не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення сплати аліментів та зменшення її розміру.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційних скарг без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 20 червня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.