ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1262/23

Головуючий у першій інстанції Савченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/642/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Комунальна установа «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Менська міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» про відновлення порушених трудових прав.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» про відновлення порушених трудових прав, в якому просила: визнати неправильними причини формулювання звільнення ОСОБА_1 та дати її звільнення згідно з наказом від 15 травня 2023 року № 24, внаслідок чого застосувати інші обов`язкові наслідки, що передбачені ч. 3, 5 ст. 235 КЗпП України; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що на підставі наказу директора комунальної установи від 14 березня 2023 року її було поновлено на посаді бухгалтера 1 категорії. Наведений наказ видано відповідачем на виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року. 31 березня 2023 року позивачкою подано заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та надання відпустки. Наказом від 31 березня 2023 року ОСОБА_1 надано відпустку з 03 по 29 квітня 2023 року включно. Зазначала, що останнім днем трудових відносин з відповідачем є 29 квітня 2023 року, проте відповідач наказом № 24 від 15 травня 2023 року незаконно звільнив позивачку за прогул без поважних причин. Вважала, що її звільнення мало відбутись за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки роботодавець не виконував законодавство про працю, що було підтверджено постановою Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, і через це, звільняючи ОСОБА_1 , мав виплатити їй вихідну допомогу при звільненні у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України. За наведених обставин позивачка вважала порушеними трудові права, що зумовило звернення до суду за їх відновленням.

Ухвалою Менського районного суду від 15 листопада 2023 року залучено Менську міську раду до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача (а.с. 71-72).

Рішенням Менського районного суду від 16 січня 2024 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» про визнання неправильними причини формулювання звільнення ОСОБА_1 та дати її звільнення згідно з наказом від 15 травня 2023 року № 24, внаслідок чого застосувати інші обов`язкові наслідки, що передбачені ч. 3, 5 ст. 235 КЗпП України закрито.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці вихідну допомогу в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи судове рішення в частині вирішення її позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України, незаконним, просить його в наведеній частині скасувати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року підтверджується порушення роботодавцем трудових прав позивачки, внаслідок чого ОСОБА_1 наказом від 14 березня 2023 року поновлено на займаній посаді. 31 березня 2023 року позивачка скерувала відповідачу заяву про надання їй відпустки та наступне після відпустки звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Наказом роботодавця ОСОБА_1 надано відпустку з 03 по 29 квітня 2023 року, тобто останнім робочим днем у наказі визначено 29 квітня 2023 року.

Позивачка зазначає, що станом на 29 квітня 2023 року роботодавець не визнавав наявність за нею права на звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, та як наслідок, права на отримання вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України, вважаючи, що з боку відповідача відсутні факти невиконання законодавства про працю. Вважає, що має право на отримання вихідної допомоги при звільненні за ст. 44 КЗпП України, оскільки роботодавець не виконував законодавство про працю, що підтверджується матеріалами справи.

У наданому відзиві КУ «Центр з обслуговування освітніх установ та закладів освіти», не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та їх аргументацією, вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Доводи відзиву зводяться до безпідставності тверджень позивачки про наявність у роботодавця підстав для її звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки жодним судовим рішенням у справі № 738/38/22, на яку посилається ОСОБА_1 , не встановлено порушення трудового законодавства відповідачем стосовно позивачки.

Комунальна установа зазначає, що, отримавши заяву позивачки про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, роботодавець письмово повідомив її про неможливість звільнення за цією підставою. При цьому, за заявою ОСОБА_1 їй надано відпустку строком 27 календарних днів та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Указує, що після відпустки позивачка мала стати до роботи 01 травня 2023 року, проте не з`явилася на робочому місці протягом 01-05 травня, скеровані до неї листи роботодавця з проханням надати пояснення щодо причин неявки ОСОБА_1 проігноровані. Указані обставини стали підставою для розірвання трудового договору внаслідок скоєного ОСОБА_1 прогулу без поважних причин, що, у свою чергу, унеможливлює виплату особі вихідної допомогу на підставі ст. 44 КЗпП України. Позивачці виплачені всі належні до виплати суми при звільненні.

Звертає увагу суду на те, що постанову Чернігівського апеляційного від 15 лютого 2023 року, якою позивачку поновлено на посаді бухгалтера, постановою Верховного Суду від 04 липня 2023 року скасовано, тобто поновлення ОСОБА_1 на роботі на підставі виданого відповідачем наказу не мало законних підстав, у зв`язку з чим роботодавець скасував всі видані щодо ОСОБА_1 накази про надання їй відпустки, матеріальної допомоги та звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправильними причини формулювання звільнення ОСОБА_1 та дати її звільнення згідно з наказом від 15 травня 2023 року № 24, внаслідок чого застосувати інші обов`язкові наслідки, що передбачені ч. 3, 5 ст. 235 КЗпП України стороною позивача не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у цій справі лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачці вихідну допомогу в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Дійшовши висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання неправильними причини формулювання звільнення ОСОБА_1 та дати її звільнення з КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти», районний суд указав, що відповідачем скасовано наказ від 15 травня 2023 року № 24 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Ураховуючи те, що наказом № 28 від 11 серпня 2023 року роботодавцем скасовано накази від 14 березня 2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » та від 15 травня 2023 року № 24 «Про звільнення ОСОБА_1 », суд зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати, виплатити вихідну допомогу в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Скасовано рішення Менського районного суду від 18 жовтня 2022 року. Позов ОСОБА_1 до відділу освіти Менської міської ради, КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ відділу освіти від 17 грудня 2021 року «Про звільнення бухгалтера I категорії централізованої бухгалтерії відділу освіти Менської міської ради ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера I категорії КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради (а.с. 17-24). З мотивувальної частини наведеного рішення вбачається, що наказом відділу освіти Менської міської ради № 50 від 17 грудня 2021 року ОСОБА_1 звільнено 29 грудня 2021 року з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату відділу освіти Менської міської ради за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради від 14 березня 2023 року № 11 ОСОБА_1 поновлено на посаді бухгалтера I категорії та допущено її до роботи з дня письмового ознайомлення з наказом (а.с. 48).

У заяві, скерованій директору КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просила звільнити її за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства. Пославшись на положення ЗУ «Про відпустки», просила надати їй відпустку з 03 квітня 2023 року, днем звільнення вважати останній день відпустки (а.с. 27).

Наказом КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради від 31 березня 2023 року № 28 ОСОБА_1 , бухгалтеру I категорії, на підставі її заяви від 31 березня 2023 року надано щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 03 по 29 квітня 2023 року (а.с. 50).

Листом від 13 квітня 2023 року № 01-01/70 КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради повідомила ОСОБА_1 про неможливість її звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, пославшись на відсутність з боку роботодавця порушень трудового законодавства щодо позивачки (а.с. 51).

Наказом КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради від 15 травня 2023 року № 23 за грубе порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин) (а.с. 55-57).

Іншим наказом КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради від 15 травня 2023 року № 24 ОСОБА_1 звільнено з посади бухгалтера I категорії КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Головного бухгалтера зобов`язано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 2 календарних дні щорічної основної відпустки за період роботи з 31 березня по 29 квітня 2023 року (а.с. 58).

З наявних у ЄДРСР для вільного доступу даних вбачається, що постановою Верховного Суду від 04 липня 2023 року задоволено касаційну скаргу відділу освіти Менської міської ради. Постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року скасовано. Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2022 року залишено в силі.

Наказом КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради від 11 серпня 2023 року № 28, зважаючи на те, що поновлення на роботі ОСОБА_1 за рішенням Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року касаційною інстанцією визнано незаконним, з метою упорядкування правових відносин з ОСОБА_1 скасовано, в тому числі, накази директора КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» від 14 березня 2023 року № 11 «Про поновлення на роботу ОСОБА_1 », від 31 березня 2023 року № 14 «Про допущення на роботу ОСОБА_1 », від 31 березня 2023 року № 18 «Про встановлення надбавки», від 31 березня 2023 року № 28 «Про надання відпустки ОСОБА_1 » та від 15 травня 2023 року № 24 «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с. 59-60).

Звернувшись з вимогою про зобов`язання КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України, ОСОБА_1 зазначила, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо її звільнення у грудні 2021 року, набула право на звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За змістом ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 38 КЗпП України визначені підстави для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Згідно з ч. 3 цієї статті працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

За змістом ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (ст. 38 і 39 КЗпП України) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відділі освіти Менської міської ради на посаді бухгалтера І категорії та наказом від 17 грудня 2021 року її звільнено з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи таке звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у задоволенні якого рішенням Менського районного суду від 18 жовтня 2022 року було відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що фактично відбулось скорочення штату відділу освіти Менської міської ради, тому ОСОБА_1 вивільнено відповідно до вимог законодавства, і під час вивільнення їй здійснені всі необхідні виплати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року її апеляційну скаргу частково задоволено, а рішення Менського районного суду від 18 жовтня 2022 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ відділу освіти Менської міської ради від 17 грудня 2021 року про звільнення позивачки та поновлено останню на посаді бухгалтера І категорії КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти».

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2023 року задоволено касаційну скаргу відділу освіти Менської міської ради. Постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року скасовано. Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2022 року залишено в силі.

Після апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 наказом відповідача від 14 березня 2023 року поновлено на займаній посаді, а наказом від 31 березня 2023 року допущено до виконання обов`язків на посаді бухгалтера І категорії. Цього ж дня позивачка скерувала директору комунальної установи заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, посилаючись на порушення роботодавцем трудового законодавства (а.с. 27).

Розглянувши цю заяву ОСОБА_1 , відповідач письмово повідомив позивачку про неможливість її звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, пославшись на те, що факт порушення комунальною установою вимог трудового законодавства відносно ОСОБА_1 жодними доказами не підтверджено (а.с. 51).

Після скасування судом касаційної інстанції постанови Чернігівського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, на підставі якої позивачку поновлено, роботодавець з метою упорядкування трудових правовідносин з ОСОБА_1 скасував всі винесені ним з часу постановлення апеляційним судом рішення про її поновлення накази відносно ОСОБА_1 , в тому числі щодо її поновлення та звільнення.

Отже, на час розгляду цієї апеляційної скарги наявне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2022 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі, що набрало законної сили.

Цим судовим рішенням встановлено, що позивачку звільнено 29 грудня 2021 року із займаної посади з дотриманням трудового законодавства. Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні відповідно до положень ст. 44 КЗпП України. Твердження позивачки про невиконання роботодавцем законодавства про працю, що зумовлює виплату вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України, ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржницею положень цих правових норм та власному трактуванню обставин цієї справи.

Крім цього, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради про визнання неправильними формулювання причин звільнення та дати звільнення відповідно до наказу від 15 травня 2023 року № 24 закрито судом у зв`язку з відсутністю предмета спору. З огляду на те, що відсутній предмет спору щодо обставин законності звільнення/незвільнення позивачки за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки вихідної допомоги внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Виплата такої допомоги можлива лише у випадку звільнення особи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, проте за обставинами справи ОСОБА_1 правомірно звільнено з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату відділу освіти Менської міської ради.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова