Справа № 496/6512/23
Провадження № 2/496/1123/24
25 червня 2024 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Пендюри Л.О.
за участю секретаря Дягилева В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ДТП, та орендної плати за користування автомобілем,
Позивач в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву в якій вказав, що проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Приймаючи до уваги заяви позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу «RENAULT LOGAN», 2005 року виробництва, VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 15).
01.07.2023 року між ОСОБА_3 (далі Орендодавець) та ОСОБА_1 (далі Орендар) укладено Договір оренди транспортного засобу № 01/1 (далі Договір оренди № 01/1), відповідно до умов якого Орендодавецьпередав, а Орендатор прийняв у строкове, платне користування транспортний засіб марки «RENAULT LOGAN», 2005 року виробництва, VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 11-13).
Пунктами 2.3., 3.1., 5.1. Договору оренди № 01/1 встановлено наступне.
Сторони домовились, що Орендар має право здавати предмет оренди (авто) у суборенду.
Орендар зобов`язується сплачувати Орендодавцю орендну плату за користування авто наперед, за наступний тиждень (7 днів) із розрахунку 200 гривень за добу, що складає 1400 гривень на тиждень. Перший платіж здійснює Орендар у момент передачі йому авто та підписання Акту приймання-передачі.
За кожне прострочення оплати Орендодавцю орендної плати, від одного дня і більше, Орендар сплачує Орендодавцю суму у розмірі подвійної орендної плати, за кожен день такого прострочення, що складає 400 гривень за день.
Договір вважається укладеним із моменту його підписання Сторонами і діє до 01.09.2023 року. Однак дія договору не може бути менше 2 місяців з моменту передачі Орендодавцем авто Орендарю.
Цього ж дня, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підписали Акт приймання-передачі транспортного засобу до договору оренди транспортного засобу № 01/1 від 01.07.2023 року, згідно з яким Орендодавець належним чином передав, а Орендар прийняв транспортний засіб марки «RENAULT LOGAN», 2005 року виробництва, VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, один комплект ключів із брелком сигналізації, номерні знаки у кількості 2 шт. (а.с. 14).
06.07.2023 року між ФОП ОСОБА_1 (далі Орендодавець) та відповідачем ОСОБА_2 (далі Орендар) було укладено Договір оренди транспортного засобу № 06/1 (далі Договір оренди № 06/1), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове, платне користування транспортний засіб марки «RENAULT LOGAN», 2005 року виробництва, VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.18-20).
Відповідно до п. 3.1., 5.1. Договору оренди № 06/1 Орендар зобов`язується сплачувати Орендодавцю орендну плату за користування авто наперед, за наступний тиждень (7 днів), виходячи із розрахунку 400 (чотириста) гривень за добу, що складає 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень на тиждень. Перший платіж здійснює Орендар у момент передачі йому авто та підписання Акту приймання-передачі. Договір вважається укладеним із моменту його підписання Сторонами та діє до 06.09.2023 року. Однак дія договору не може бути менша двох місяців з моменту передачі Орендодавцем авто Орендарю.
Пунктами 4.3., 5.1. Договору оренди № 06/1 визначено, що Сторона, яка своїми діями завдала збитків іншій Стороні, повинна їх відшкодувати у повному обсязі. Відшкодування завданих збитків не звільняє Сторону від виконання інших обов`язків за Договором.
Цього ж дня ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписали Акт приймання-передачі транспортного засобу до договору оренди транспортного засобу № 06/1 від 06.07.2023 року, згідно з яким Орендодавець належним чином передав, а Орендар прийняв транспортний засіб марки «RENAULT LOGAN», 2005 року виробництва, VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, один комплект ключів із брелком сигналізації, номерні знаки у кількості 2 шт. (а.с. 21).
З матеріалів справи вбачається, що 24.07.2023 року о 12:15 год за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 78, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «RENAULT LOGAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не витримав безпечної дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом «OPEL Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 . В результаті ДТП обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а ч. ч. 1, 2 ст. 779 вказаного Кодексу встановлено, що наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що станом на теперішній час позивач відремонтував пошкоджений внаслідок ДТП, яка сталася 24.07.2023 року з вини відповідача, транспортний засіб RENAULT LOGAN, р.н. НОМЕР_1 , та фактично сплатив за його ремонт 124564 грн 48 к., про що свідчить копія акту виконаних робіт № АВ-00002308 від 23.10.2023 року та копії фіскальних чеків (а.с.65-68).
Отже, сума відновлювального ремонту матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної природи, складається з фактично витрачених коштів на ремонтно-відновлювальні роботи у розмірі 124564 грн 48 к.
Враховуючи те, що сума ремонтно відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу RENAULT LOGAN, р.н. НОМЕР_1 , фактично становить 124564 грн 48 к., при цьому відповідач завдані з його вини збитки позивачу до цього часу не відшкодував, а тому суд вважає необхідним позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені ним витрати за ремонт автомобіля у розмірі 124564 грн 48 к.
Відповідно до п. 4.5.1. Договору оренди № 06/1 за кожне прострочення оплати Орендодавцю орендної плати, від одного дня і більше, Орендар сплачує Орендодавцю суму у розмірі подвійної орендної плати, за кожен день такого прострочення, що складає 400 гривень за день.
Як зазначено у позовній заяві, 06.07.2023 року під час укладання сторонами договору оренди № 06/1 та підписання акту приймання-передачі транспортного засобу до вказаного договору відповідач (орендар) оплатив позивачу (орендодавцю) за користування автомобілем орендну плату у розмірі 2800 грн за наступний тиждень (7 днів), тобто до 13.07.2023 року.
Згідно з умовами Договору оренди № 06/1 строк його дії складає два місяці, а саме з 06.07.2023 року до 06.09.2023 року.
Щодо витрат, пов`язаних із розглядом справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, ч. 8 якої передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.
Слід зазначити, що процедура відшкодування витрат на правничу допомогу є ідентичною як для цивільного, так і для інших видів судочинства, з невеликими відмінностями. Водночас, процесуальні вимоги до доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу є тотожними для всіх видів судочинства. Зокрема, згідно з положеннями статей 137 ЦПК України, 126 ГПК України та 134 КАС України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі № 821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі № 199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Насамкінець варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.
Відповідно до ч.ч. 1, 4-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Проаналізувавши надані адвокатом Корх Є.В. докази на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також врахувавши правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, суд дійшов висновку про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката Корх Є.В., виходячи з того, що справа не є складною, розглянута в порядку спрощеного провадження за два судових засідання, представник позивача в засіданні присутнім не був.
В той же час, відсутність заперечень з боку відповідача не може мати наслідком стягнення з нього витрат на правову допомогу в такому розмірі, що очевидно призведе до надмірного обтяження відповідача. В даному випадку суд звертає увагу, що дослідження судом співмірності витрат на правову допомогу здійснюється судом навіть у тому випадку, коли сам відповідач не надає будь-яких письмових заперечень.
Вирішуючи питання по суті, суд також бере до уваги висновки КГС ВС від 30.01.2023 року у справі № 910/7032/17, при цьому суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду від 19.08.2021 року у справі № 369/9099/18 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволено на 97,86 %.
Оскільки позовна заява підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1441 грн 63 к. за подання позовної заяви.
Водночас, суд вважає, що витрати позивача, пов`язані з підготовкою експертом ОСОБА_4 висновку експерта № 2907Д/23 від 10.08.2023 року по визначенню розміру матеріальних збитків, нанесених транспортному засобу, у розмірі 5000 грн стягненню з відповідача не підлягають, оскільки доказів перерахування (фактичної сплати) грошових коштів у зазначеній сумі фізичній особі-підприємцю, судовому експерту ОСОБА_4 на вказані ним у рахунку № 2907Д/23 від 29.07.2023 року реквізити суду не надано.
Керуючись ст. ст. 22, 526, 762, 1166, 1192 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ДТП, та орендної плати за користування автомобілем задовольнити частково.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Повний текст рішення складено 25 червня 2024 року.
Суддя Л.О. Пендюра