Провадження №2/523/1392/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"31" травня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Іванченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі, в загальному позовному провадженні, цивільну справу № 523/22153/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округ Сегенюк Світлана Борисівна, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округ Сегенюк Світлана Борисівна, яким просив:

1) Визнати дійсним договір купівлі-продажу № 4425 від 11 квітня 1998р., укладений на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа», відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

2) Визнати за ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що 11 квітня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4425, а саме житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Даний договір був укладений між сторонами на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» та зареєстрований в ОМБТІ та РОН в книзі № 89 - стр.141 реєстр 9477, 28 квітня 1998 року.Однак, вказаний договір не було нотаріально посвідчено. Сторони біржової угоди, яку було укладено щодо житлового будинку повністю виконали її умови: продавець передав майно, покупець сплатив його вартість. Батько Позивача був зареєстрований у житловому будинку та проживав там по день своєї смерті. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина в тому числі і на вищезазначене нерухоме майно. Позивач є спадкоємцем першої черги (за законом) у зв`язку із чим звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округ Сегенюк Світлани Борисівни із заявою про прийняття спадщини. Але, приватним нотаріусом було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 з тих підстав, що договір не відповідає правовим нормам законодавства, які діяли на час реєстрації договору та рекомендовано позивачу звернутися до суду для визнання договору купівлі-продажу дійсним. Станом на сьогодні позивач позбавлений права реалізувати свої права спадкоємця, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.12.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року здійснено перехід з спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 березня 2024 року, залучено до участі у справі у якості третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 березня 2024 року витребувано з Департаменту надання адміністративних послуг ОМР письмові відомості, а саме довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 померлого ОСОБА_3 .

Позивач та його представник - адвокат Старченко Г.С. у судове засідання подали заяву про підтримання позовних вимог, в якій також просили розглянути справу у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалася судом належним чином, в порядку статей 128, 130 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду остання не подавала.

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б. до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже, враховуючи згоду позивача та його представника на проведення розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським РАЦС м. Одеси 08.07.1965 р.

За договором №4425 купівлі-продажу нерухомого майна від 11.04.1998р. ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбав житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 , житловою площею 26,2 кв.м, який належав відповідачу на підставі договору купівлі-продажу.

Договір № 4425 купівлі-продажу нерухомого майна від 11.04.1998р. був зареєстрований покупцем в ОМБТІ 28.04.1998 року.

Суд виходить із того, що вказаний договір купівлі-продажу нотаріально засвідчений не був, однак сторони по договору домовилися щодо усіх істотних умов і відбулося повне його виконання, що підтверджується матеріалами справи, а укладався він на біржі, так як це не суперечило законодавству того часу.

Зокрема, покупець, свої обов`язки за договором виконав, сплатив вказану в договорі суму відповідачу. Після укладення договору, відповідач виселилась з будинку в зазначений договором строк та знялась з реєстраційного обліку.

Відповідно до наданої відповіді з Департаменту надання адміністративних послуг ОМР від 08.04.2024 року, наданої на виконання ухвали суду, вбачається що ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 28.08.1998 року.

Згідно ст. 638 ЦК України (2003 р.) договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, тобто чинного на час укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною. Ці ж вимоги викладені і в статті 220 Цивільного кодексу України, діючого в даний час.

Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня.

Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч.4 ст.15 Закону України „ Про товарну біржу" угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

За таких обставин, оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності ОСОБА_3 на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 на законних підставах набув право власності на придбане майно, проте позивач не має можливості оформити свої спадкові права, з причин, що не залежать від нього, в зв`язку з чим вважає, що право позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 1998 року, зареєстрованого на Товарній біржі «Центральна Одеською біржа» за реєстровим №4425, який було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН, та зроблено запис в реєстровій книзі.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що заповіту ОСОБА_3 не залишив.

З заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся позивач ОСОБА_1 .

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округ Сегенюк С.Б. щодо майна померлого було заведено спадкову справу № 2/2020.

Відповідно копії спадкової справи № 2/2020, дружина покійного, ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про відмову від належної її частки спадкового майна на користь ОСОБА_1 .

Листом повідомленням приватного нотаріуса, ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що договір купівлі-продажу не зареєстровано нотаріально.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.5,47,49 Закону України «Про нотаріат», п.22.31 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З зазначеного вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновків, що питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права, існування перешкод в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 16.12.2020 у справі № 761/11883/17, в постанові від 14.05.2020 у справі №707/1309/15, в постанові від 20.03.2020 у справі № 320/8118/17, які суд в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, враховуючи обставини того, що нотаріус відмовила позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно листа, а позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, враховуючи визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу №4425 від 11.04.1998 року, суд вважає що у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, крім визнання права власності у судовому порядку, відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок під АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 не суперечать закону, не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, та підлягають задоволенню.

При цьому, задовольняючи позову, суд виходить із того, що дане рішення ніяким чином не порушує права ОСОБА_2 .

Керуючись: ч.2 ст.47, ч.2 ст.227 ЦК України (в редакції 1963р), ст. ст. 1216,122,1268,1296,1297 ЦК України, ст.ст. 259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округ Сегенюк Світлана Борисівна про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу № 4425 від 11 квітня 1998р., укладений на Товарній біржі « Центральна Одеська біржа», відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив житловий будинок під АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 11.06.2024р.

Суддя: К.О. Далеко