Справа № 587/1783/23
19 червня 2024 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Гончаренко Л. М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди
06.11.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 направила до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що надані суду разом з позовною заявою докази не є належними та допустимими, а також не підтверджують того, що відповідач чинить та здійснює перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачем.
14.03.2024 року судовим експертом було складено висновок №1770/4 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, згідно з яким надано відповіді на поставлені судом питання.
У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно із технічним паспортом на садовий будинок, складеного станом на 06.02.2023 року на земельній ділянці ОСОБА_3 розташовані наступні будівлі: садовий будинок літ. «А-ІІ» з прибудовами літ. «а», альтанка літ. «В», теплиця літ. «Г»,»Д», вбиральня літ. «Б», огорожі №1-3 (Т. 1 а.с. 13-15).
Згідно із технічним паспортом на садовий будинок, складеного станом на 01.08.2016 року на земельній ділянці ОСОБА_4 розташовані наступні будівлі: садовий будинок літ. «А-І» з прибудовами літ. «а», літній душ літ. «В», теплиця літ. «Ж», вбиральня літ. «Б», погріб літ. «п/г», навіс літ. «Г»,»Д»,»Е», колодязь літ «І», огорожі №1-2 (Т. 1 а.с. 54-57).
Позивач наголошує на порушенні її права власності: порушено межі належної на праві власності земельної ділянки, порушення будівельних та санітарних норм розміщення господарських та підсобних будівель, що перешкоджає їй користуватися власним подвір`ям.
Позивачем долучено до матеріалів справи світлини, на яких зображено земельні ділянки з розміщеними спорудами (а.с. 22-24).
Позивач вживала заходи для розв`язання спору в позасудовому порядку.
Відповідно до ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Згідно зі ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України та ст. 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з пунктом г) частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Відповідно до частини першої, другої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Згідно із ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно із ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і впорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом і підтверджено висновком експерта збудовані відповідачем ОСОБА_4 паркан, навіс літ. «Д», навіс літ. «Е», теплиця літ. «Ж» та ємність для збору дощової води, що розташовані на межі з земельними ділянками під номером АДРЕСА_4 , «Медик» садівниче товариство садівничого кооперативу «Лісовод» не відповідають вимогам п. 3.25, таблиця №1 (протипожежні норми) ДБН 3602-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (діючий на момент будівництва), відповідно до якого для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої границі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід ухвалювати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене обладнання інженерно-технічних заходів, які перешкоджають стоку атмосферних опадів з покрівель і карнизів будов на територію суміжних ділянок. Крім того встановлена невідповідність п. 6.1.41., табл. №15.2 (протипожежні норми) ДБН Б.2.2-12:2019. «Планування і забудова територій», згідно з яким при розміщенні будинків в кварталах, забудова яких історично склалася, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25. Для садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м.
А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
З приводу посилання представника відповідача, що висновок земельно-технічної експертизи є неналежним доказом, з огляду на те, що для проведення експертизи був залучений фахівець з землеустрою- геодезії ОСОБА_6 , який не є сертифікованим інженером геодезистом, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, так як у даному випадку, результати топографо-геодезичних вишукувань, складених інженером-геодезистом ОСОБА_6 , є саме інструментом для проведення судової земельно-технічної експертизи. Представник відповідача ставлячи під сумнів існуючий експертний висновок, не позбавлена була можливості звернутись з клопотанням про призначення повторної експертизи.
Відповідно до ч. 1 ст. 23, ст. 1167 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно із ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.
Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
В обґрунтування завданої моральної шкоди ОСОБА_3 зазначала, що їй було заподіяно душевних страждань внаслідок порушення її права як власника земельної ділянки та необхідності вирішення суперечок щодо межі землекористування протягом тривалого часу.
Як свідчать обставини справи, протягом тривалого періоду, а саме останні 4 роки, як зазначила позивач у судовому засіданні, вона вимушена докладати зусиль для відновлення її прав. Так у травні 2023 року остання була вимушена звернутись до поліції, про що свідчить повідомлення Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 22.05.2023 №1572 (Т. 1 а.с. 18).
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_3 зазнала певних переживань та тривоги з приводу порушення її прав з боку власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 , була вимушена вживати заходів відновлення своїх прав, звертатись до поліції та суду, приймати участь у судових засіданнях та у зв`язку із цим зазнала моральної шкоди.
Враховуючи вимоги розумності та справедливості, зважаючи на ступінь доведеності розміру моральної шкоди та обставин, які її спричинили, суд вважає оцінену позивачем суму завданої їй моральної шкоди необґрунтованою у зв`язку із чим вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. При цьому суму моральної шкоди, завданої незаконним зведенням відповідачем на межі земельних ділянок господарських споруд суд оцінює в 5000,00 грн.
За змістом ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
Згідно ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При зверненні з позовною заявою до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2147,20 грн, додані ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір №02/257-23 про надання послуг адвоката, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, товарний чек №260 від 13.07.2023 на суму 5000 грн та акт прийняття-перідачі наланих послуг від 13.07.2023 (Т.1 а.с. 3,26,27,28,29,30).
Вказаний розмір послуг адвоката суд вважає обґрунтованим і таким, що відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Керуючись ст. 373, 391 ЦК України, ст. 90, 91, 103-109, 152, 158 ЗК України, ст. 1-5, 10, 12, 76-83, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 24.06.2024.

Суддя Л.М. Гончаренко