Справа № 703/3893/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року в розмірі 35302 грн. 50 коп., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20302 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» (далі первісний кредитор) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 20893-01/2022. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтвердив, що ознайомлена з усіма його умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Договором визначено, що він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №31012023, у відповідності до якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №31012023 від 13 січня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 в сумі 35302 грн. 50 коп., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20302 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Позивач вказує, що всупереч умовам кредитного договору № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. У разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13 січня 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, позивач вказує, що ОСОБА_2 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК`ЄАПБ» за кредитним договором № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року.

Посилаючись на вказані обставини та те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «ЄАПБ», який набув права вимоги за ним, позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 35302 грн. 50 коп., а також понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в примусовому порядку.

Ухвалою судді від 21 серпня 2023 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України відповідач засобами поштового зв`язку надіслала до суду відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 20 грудня 2023 року, у якому позов визнала частково та не заперечувала щодо стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15000 грн., вказану суму боргу просила реструктуризувати строком на три місяці рівними платежами, а саме по 5000 грн на місяць.

Щодо стягнення з неї відсотків за договором № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року заперечувала, посилаючись на те, що в зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України Верховною Радою України було ухвалено Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до якого на час дії воєнного стану, а також після дня його припинення або скасування (30 діб) боржник не буде нести відповідальності перед МФО у разі не виконання зобов`язань по кредиту: споживач звільняється від обов`язку сплати кредитору штраф, пені, інших платежі за прострочення виконання зобов`язань; штраф, пеня та інші платежі, які нараховані після 24 лютого 2022 року сплата у разі невиконання зобов`язань боржником, забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом.

Так, відповідач підтвердила, що між нею та первісним кредитором ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» дійсно існували договірні відносини, згідно яких останній надав відповідачу фінансовий кредит в розмірі 15000 грн. Зазначила,що нею було оплачено на часткове погашення заборгованості 3150 грн., котрі було зараховано на продовження строку оплати без її згоди. Зауважила, що під час спілкування з представниками позивача, до яких вона звернулась з пропозицією пошуку компромісів та можливості реструктуризації боргу терміном на 4-6 місяців, у зв`язку з веденням в дію воєнного стану в країні, вона отримала категоричну відмову.

На підставі викладених обставин, просила позов задовольнити частково та не заперечувала щодо стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15000 грн.

08 січня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, подана представником позивача ОСОБА_3 , в якій останній не погоджуючись із доводами сторони відповідача, викладеними у відзиві зазначив наступне.

22 січня 2022 року між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 20893-01/2022, при цьому сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Щодо розміру відсотків та пролонгації кредитного договору представник позивача зазначив, що відповідно до п.4.3вказаного Договору встановлено, що в разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або в Додатку до цього Договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору.

Позичальник погодилася на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів вважає необґрунтованим.

У вказаній відповіді на відзив представник позивача зауважив також, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися первісним кредитором відповідно до умов кредитного договору, згідно встановлених відсоткових ставок та в межах строків встановлених договором в разі неналежного виконання його умов щодо погашення заборгованості. Тобто, нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, а не відповідно до ст. 625 ЦК України.

Окрім того зазначив, що відповідно до п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, обов`язок виконання взятих на себе зобов`язань нікуди не зникає, боржник звільняється лише від штрафних санкцій, які він зобов`язаний сплатити у разі їх неналежного виконання. Крім цього, звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань з повернення кредиту (позики), сплати процентів за користування ним або відтермінування таких платежів Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» не передбачено. Також, на переконання представника позивача, відповідач не довела, що саме внаслідок військової агресії російської федерації проти України, у зв`язку із чим було введено воєнний стан, вона не мала можливості виконати свої зобов`язання за договором.

Щодо розміру заборгованості за вказаним кредитним договором, зазначив, що така була нарахована не позивачем, а первісним кредитором - ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», а з часу отримання права вимоги за договором позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Посилаючись на вказані обставини, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Правом на подання заперечення відповідач не скористалась.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві та у відповіді на відзив просив розглядати справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання також не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2022 року між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено кредитний договір, що підтверджується договором про надання фінансового кредиту № 20893-01/2022 (а.с.7-8).

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір від 22 січня 2022 року № 20893-01/2022 підписаний електронним підписом позичальника ОСОБА_2 , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_2 НОМЕР_1 , про що свідчить п. 7 кредитного договору, в якому зазначені анкетні дані відповідача, відомості щодо його місця проживання, номер телефону, електронний підпис W6175 (а.с. 8).

Також електронним підписом ОСОБА_2 було підписано Додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року, в якому визначено Графік платежів та з якого вбачається, що сума кредиту за розрахунковий період становить 15000 грн., сума процентів за користування кредитом становить 5625 грн. 00 коп., загальна вартість кредиту 20625 грн. 00 коп. реальна річна процентна ставка 5404,35 % (а.с. 9) та паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено тип кредиту, сума ліміту, строк кредитування та відсоткова ставка, а також вказана орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) (а.с. 10).

Окрім того, 20 лютого 2022 року електронним підписом ОСОБА_2 було підписано заявку на відстрочення виконання зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року терміном на 7 днів та додаткову угоду №3 до договору про надання фінансового кредиту № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року (а.с. 11).

З вказаної заявки на відстрочення виконання зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту вбачається, що ОСОБА_2 станом на 20 лютого 2022 року оплатила суму в розмірі 3150,00 грн., необхідну для відстрочення виконання зобов`язання відповідно до п. 4.6 Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Інвеструм», які є невід`ємною частиною Договору надання фінансового кредиту.

Згідно п. 1 додаткової угоди №3 до договору про надання фінансового кредиту № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за Договором на 7 днів, тобто до 26 лютого 2022 року. При цьому сторони погодили, що будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 20625,00 грн., з яких сума кредиту становить 15000 грн., сума процентів за користування кредитом становить 5625 грн. 00 коп. (а.с.11).

13 січня 2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №13012023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.12-14).

Відповідно до умов договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм».

Згідно п. 1.2. договору факторингу, перехід від ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року, а також витягом з реєстру боржників від 13 січня 2023 до Договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року підтверджується факт переходу від ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості (а.с.15,16) .

Відтак, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором.

Судом встановлено, що умови вищевказаного договору № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року, за яким позивач набув право грошової вимоги, відповідачем виконані не були.

Правовою підставою заявлених Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вищевказаний електронний договір № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» не було б укладено.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов до висновку про укладання та підписання ОСОБА_2 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора кредитного договору з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув право вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що заборгованість за тілом кредиту становить 15000 грн. і саме вказана сума боргу підлягає стягненню, оскільки її слід вважати фактично витраченими кредитними коштами.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні первісному кредитору, ні позивачу не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з тіла кредиту у сумі 15000 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне.

Згідно наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року в розмірі 35302 грн. 50 коп., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20302 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками. Згідно вказаного розрахунку заборгованості також вбачається, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13 січня 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій та відсотків (а.с. 17).

Разом з тим, позивачем не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку він просить стягнути з відповідача, зокрема заборгованості за процентами, із зазначенням за який період заборгованість у розмірі 20302 грн. 50 коп. була нарахована та за якою відсотковою ставкою.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що розрахунок позивача про стягнення з відповідача процентів нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань суперечить вимогам закону.

Водночас, як вбачається п. 1 додаткової угоди №3 від 20 лютого 2022 року до договору про надання фінансового кредиту № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за Договором на 7 днів, тобто до 26 лютого 2022 року. При цьому встановлено, що будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 20625,00 грн., з яких сума кредиту становить 15000 грн., сума процентів за користування кредитом становить 5625 грн. 00 коп.

Тому саме таке право вимоги у зазначеному розмірі перейшло і до позивача, з цих підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Окрім того стороною позивача не надано розрахунку заборгованості, відповідно до якого первісним кредитором було здійснено нарахування відсотків у розмірі 20302 грн. 50 коп., відтак суд позбавлений можливості перевірити правильність їх нарахування у вказаному розмірі.

Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).

У розрізі викладеного, враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками саме у розмірі 5625 грн. 00 коп.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на нарахування відсотків за договором кредиту у період військового стану, оскільки звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань з повернення кредиту (позики), сплати процентів за користування ним або відтермінування таких платежів Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» не передбачено.

Також суд вважає, що клопотання відповідача про реструктуризацію суми боргу задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не надано суду доказів звернення із такою заявою до позивача, як і доказів відмови позивача у задоволенні її заяви про реструктуризацію вказаної кредитної заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цсІ9).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду вказаної цивільної справи судом встановлено, що 08 липня 2023 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 08 липня 2023 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.54).

З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ФК«ЄАПБ» суми заборгованості за кредитним договором № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року в розмірі 20625 грн. 00 коп. з яких: 15000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 5625 грн. 00 коп. - сума процентів за користування кредитом.

Оскільки позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн., а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі на користь позивача судовий збір у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1568 грн. 09 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12-13, 76-77, 81, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 20893-01/2022 від 22 січня 2022 року в розмірі 20625 (двадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) грн. 00 коп. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1568 (одна тисяча п`ятсот шістдесят вісім) грн. 09 (дев`ять) коп., а всього 22193 (двадцять дві тисячі сто дев`яносто три) грн. 09 (дев`ять) коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01 травня 2024 року.

Сторони по справі:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, р/р НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк).

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий: Ю. В. Крива