ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5691/23 Номер провадження 22-ц/814/556/24Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

за участю секретаря: Владімірова Р.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до юридичної особи приватного права «Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області» про визнання кредитором та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до юридичної особи приватного права «Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області» про визнання кредитором та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила зобов`язати відповідача перерахувати її пенсію за січень-червень 2023 року з індексацією та осучасненням, визнати відповідача боржником відносно неї в сумі 470991, 82 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 липня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до юридичної особи приватного права «Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області» про визнання кредитором та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснено позивачу, що з даними вимогами йому необхідно звернутися до суду в порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не виникло цивільних правовідносин, а має місце спір, вирішення якого здійснюється за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати ухвалу районного суду та направити справу на новий розгляд до районного суду для вирішення заявлених нею вимог в порядку ЦПК України.

Зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо непідвідомчості справи судам загальної юрисдикції, шо на її думку суперечить положенням Конституції України, Європейському законодавству та іншим нормативно-правовим актам.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, доходить висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов`язання перерахувати її пенсію у відповідності до п. 4 розділу «Прикінцевих положень» та ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також перерахувати пенсію за січень червень 2023 р. з урахуванням індексації та осучасненням.

Просила визнати Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області боржником, а її кредитором неотриманої пенсії на суму 470991,82 грн.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд дійшов висновку про непідвідомчість розгляду справи судам загальної юрисдикції, оскільки спір виник з суб`єктом владних повноважень, якому державою делеговані владні функції в сфері пенсійного забезпечення, а відтак спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір -це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення управління ПФУ відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Тобто за вказаною позовною вимогою між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, оскільки даний спір стосовно зобов`язання перерахувати пенсію ОСОБА_2 з індексацією та осучасненням, виник в сфері пенсійного забезпечення за участю органу державної влади як суб`єкту владних повноважень, а відтак як публічно - правовий має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому оскаржувану ухвалу необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції та вмотивовані власним тлумаченням позивача ОСОБА_1 норм чинного законодавства.

Враховуючи, що апеляційна скарга не містить посилань на обставини, які б могли свідчити про помилкове застосування норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування ухвали місцевого суду колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги те, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року апелянту ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до розгляду апеляційної скарги, з останньої за результатами апеляційного перегляду на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст. 367, ч.1 п. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 липня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 536,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2024 року.

Судді: О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О. В. Прядкіна