КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3766/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/5092/21

20 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарях - Смолко А.В., Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Лехкар Оксани Василівни на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про іпотечний кредит,-

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про іпотечний кредит.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» (далі - ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк») 18 травня 2007 року укладений договір про іпотечний кредит № 1.07051238, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 66 400,00 доларів США, строком користування на 180 місяців, зі сплатою 11,5 % річних. 18 травня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № 1.0751238, відповідно до якого передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з метою повного виконання зобов`язань.

Відповідно до нових вимог закону у березні 2009 року відбулася перереєстрація ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» в Platinum Bank та відбувся перехід на нову правову форму - ВАТ.

04 вересня 2020 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір № 401 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб, в тому числі, за договором кредиту № 1.07051238 від 18 травня 2007 року.

Позивач зазначав, що позичальники взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконували внаслідок чого станом на 03 лютого 2021 року утворилась заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів станом на 03 лютого 2021 року складає 77 907,46 доларів США, з яких заборгованість за тілом кредиту 44 049,71 доларів США за період з 18 травня 2007 року по 04 вересня 2020 року, за відсотками на дату відступлення права вимоги - 29 889,66 доларів США за період з 18 травня 2007 року по 04 вересня 2020 року, відсоткова ставка 3 % річних 3 968,09 доларів США за період з 03 лютого 2018 року по 03 лютого 2021 року.

Ураховуючи зазначене, позивач ТОВ «Вердикт Капітал» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1.07051238 від 18 травня 2007 року у розмірі 77 907,46 доларів США, яка складається із заборгованості: 44 049,71 доларів США - за тілом кредиту за період з 18 травня 2007 року по 04 вересня 2020 року; 29 889,66 доларів США - за відсотками на дату відступлення права вимоги за період з 18 травня 2007 року по 04 вересня 2020 року; 3 968,09 доларів США - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов?язання за кредитом (тіло кредиту) за період з 03 лютого 2018 року по 03 лютого 2021 року.

Також просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 32 639,45 грнта понесенні витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про іпотечний кредит задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1.07051238 від 18 травня 2007 року у розмірі 77 907,46 дол. США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 32 639,45 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в загальному порядку, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про іпотечний кредит відмовити.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у порядку спрощеного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки ціна позову у справі перевищує 2 000 000,00 грн.

Крім того, матеріали справи не містять доказів переходу до позивача прав за кредитним договором №1.07051238 від 18 травня 2007 року, а тому позивач ТОВ «Вердикт Капітал» є неналежнимпозивачем у справі.

Доданий до позовної заяви реєстр кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, також не підтверджує такий перехід права вимоги, оскільки викладений на звичайному аркуші паперуна відміну від самого договору №401 від 04 вересня 2020 року про відступлення прав вимогита підписанийвиключно генеральним директором ТОВ «Вердикт Капітал».

Вважає, що позовну заяву від імені позивача підписано неуповноваженою на це особою, оскільки відповідно до доданої до позовної заяви виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у керівника позивача ОСОБА_3 наявні обмеження щодо представництва від імені юридичної особи, а саме: прийняття рішень на суму, що є нижчою або дорівнює 1 000 000,00 грн, тоді як ціна позову за пред?явленим позовом ТОВ «Вердикт Капітал» вдвічі вища, а тому позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал», що підписана неуповноваженою на це особою, підлягала поверненню на підставі пункту 1 частини 4 статті 185 ЦПК України.

По суті спору зазначає, що позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того факту, що ПАТ «Платинум Банк» були видані ОСОБА_4 кредитні кошти, обумовлені договором, в якому саме розмірі та в якій валюті (доказів, які б підтверджували як факт відкриття поточного рахунку для зарахування кредитних коштів у доларах США, так і факт перерахування обумовлених кредитним договором грошових коштів позивачем).

Також відповідач ОСОБА_1 вважає, що банк пропустив позовну давність щодо частини позовних вимог. Так, з розрахунку заборгованості, який був наданий позивачем, датою останнього платежу за договором є 17 травня 2017 року. За умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 17 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (180 місяців), тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Позивач звернувся до суду з позовом у березні 2021 року, тому до позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит за період до 18 березня 2018 року слід застосувати позовну давності.

При цьому, заміна сторін у зобов?язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

До дня призначення справи до розгляду відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 від позивача ТОВ «Вердикт Капітал» не надійшов.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про іпотечний кредит задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1.07051238 від 18 травня 2007 року у розмірі 77 907,46 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» судовий збір у розмірі по 16 319,72 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 01 листопада 2023 року за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 скасовано постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року, справу передано на новий розгяд до суду апеляційної інстанції (а.с. 181-189 том 2).

У такому випадку заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року переглядається судом апеляційної інстанції за раніше поданою апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 .

Також 18 грудня 2023 року до Київського апеляційного суду подана апеляційна скарга на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року відповідачкою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Лехкар Оксана Василівна, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 .

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що у справі, яка переглядається, мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що у договорі про іпотечний кредит відповідач ОСОБА_2 вказана як солідарний позичальник. Разом з тим, за твердженням відповідача ОСОБА_2 , вона кошти за договором не отримувала і всі дії, пов?язані з виконанням договору, у тому числі відкриття рахунку для зарахування коштів, розпорядження, заяви та операції за вказаним рахункам, здійснював ОСОБА_5 .

До того ж, кредитні кошти надавалися для придбання квартири АДРЕСА_2 . Вказана квартира придбавалася у особисту власність ОСОБА_1 і вона, ОСОБА_2 , не є її співвласником, у ній не проживає і жодного відношення до неї не має.

Окрім цього, за доводами відповідача ОСОБА_2 , до позовної заяви не було додано належного та допустимого доказу на підтвердження факту видачі кредитних коштів за цим договором (заява про видачу, первинні розрахункові документи, тощо), отже позивач не довів усіх обставин, необхідних для вирішення спору по суті.

Отже, на думку відповідача ОСОБА_2 , вказаний договір про іпотечне кредитування не породив щодо неї жодних зобов`язань, оскільки коштів, обумовлених договором, вона не отримувала, доказів щодо цього матеріали позову не містять, а тому це не створило для неї обов`язку щодо повернення грошових коштів.

Також вважає, що в частині вимог позивача про стягнення щомісячних платежів за період з 17 липня 2017 року по 12 березня 2018 року слід відмовити через сплив позовної давності.

Просила врахувати, що ця справа могла розглядатися лише в порядку загального, а не спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову, що є предметом спору, майже у чотири рази перевищує максимально допустиму законом ціну позову для спрощеного позовного провадження.

У грудні 2023 року генеральний директор ТОВ «Вердикт Капітал» подав письмові пояснення, в яких звертає увагу суду на те, що жодних підстав для відмови у позові ТОВ «Вердикт Капітал»не існує, а відповідачі будь-якими засобами намагаються унукнути відповідальності за невиконання кредитного зобов?язання.

Вважає, що відповідачі були належним чином повідомленні про розгляд справи, а тому відсутні підстави для вирішення питання застосування наслідків спливу строку позовної давності на стадії апеляційного оскарження.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Горбань Роман Олегович та представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лехкар Оксана Василівна підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал»- адвокат Змієвська Тетяна Павлівнапросила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 травня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк») та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений договір про іпотечний кредит № 1.07051238. Сума кредиту: 66 400 дол. США. Строк кредитування: 180 місяців. Процентна ставка: 11,50 % річних. Цільове призначення: придбання у власність квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 1.3 вказаного договору, всі дії, що пов`язані з виконанням цього договору, від імені солідарних позичальників здійснюються уповноваженим на це на підставі даного договору «позичальником 1» ( ОСОБА_1 ).

Кредит надається позичальнику в безготівковій формі, шляхом перерахування всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника (пункт 2.3 договору).

18 травня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк») та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № 1.0751238, за умовами якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

17 листопада 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений додатковий договір до договору про іпотечний кредит № 1.07051238 від 18 травня 2007 року, згідно якого, з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором сторони домовилися змінити порядок погашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів за користування кредитом. Сторонами погоджено графік повернення кредиту та сплати процентів у новій редакції.

17 червня 2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладений додатковий договір до договору про іпотечний кредит № 1.07051238 від 18 травня 2007 року, згідно якого, з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором сторони домовилися змінити порядок погашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів за користування кредитом. Сторонами погоджено графік повернення кредиту та сплати процентів у новій редакції.

17 червня 2016 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений додатковий договір до договору про іпотечний кредит № 1.07051238 від 18 травня 2007 року згідно якого, з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором сторони домовилися змінити порядок погашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів за користування кредитом. Сторонами погоджено графік повернення кредиту та сплати процентів у новій редакції.

16 грудня 2016 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений додатковий договір до договору про іпотечний кредит № 1.07051238 від 18 травня 2007 року згідно якого, з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором сторони домовилися змінити порядок погашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів за користування кредитом. Сторонами погоджено графік повернення кредиту та сплати процентів у новій редакції.

04 вересня 2020 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір № 401 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набув права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатках № 1 та № 2 до цього договору.

Відповідно до реєстру кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, який є додатком № 1 до договору № 401, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за договором № 1.07051238 від 18 травня 2007 року, боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Сума заборгованості за основним зобов`язанням на день підписання договору: 1 219 771,71 грн/44 049,71 дол. США. Сума заборгованості за нарахованими процентами на день підписання договору: 827 668,60 грн/29 889,66 дол. США. Загальна сума заборгованості на день підписання договору: 2 047 440,31 грн - 73 939,37 дол. США.

Відповідно до платіжного доручення № 606 від 11 серпня 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило ПАТ «Платинум Банк» за придбання активів 22 976 795,31 грн.

Відповідно до розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 1.07051238 від 18 травня 2007 року станом на 03 лютого 2021 року становить 73 939,37 дол. США, з яких: 44 049,71 дол. США - заборгованість за тілом кредиту (період з 18 травня 2007 року по 04 вересня 2020 року); 29 889,66 дол. США - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (період з 18 травня 2007 року по 04 вересня 2020 року).

Згідно розрахунку боргу, 3 % річних за кредитним договором № 1.07051238 від 18 травня 2007 року, нарахованих на заборгованість за тілом кредиту за період з 03 лютого 2018 року по 03 лютого 2021 року, становить 3 968,09 дол. США.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

01 липня 2021 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалене заочне рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про іпотечний кредит, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідачі неналежним чином виконали покладені на них договірні зобов`язання з погашення отриманого ними іпотечного кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 03 лютого 2021 року складає 73 939,37 дол. США, з яких заборгованість за тілом кредиту - 44 049,71 дол. США за період з 18 травня 2007 року по 04 вересня 2020 року, за відсотками - 29 889,66 дол. США за період з 18 травня 2007 року по 04 вересня 2020 року. Відсоткова ставка 3 % річних складає 3 968,09 дол. США.

Відмовляючи у стягненні з відповідачів витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів понесених судових витрат на правничу допомогу, саме пов`язаних із розглядом вказаної позовної заяви.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частинами першої, другої, третьої та четвертої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 274 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини (частина четверта статті 274 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 270 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц (провадження № 61-13586св20) зазначено, що: «враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень процесуального закону, суд має право віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому за змістом пункту 1 частини шостої цієї статті справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу притаманних їм властивостей, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року в справі № 200/14300/18 (провадження № 61-10945св20) вказано, що «в пункті 7 частини третьої статті 376 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. При залишенні рішення суду першої інстанції в оскарженій частині без змін суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що спір у справі, що переглядається, є спором щодо спадкування, а тому справа не могла бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. Тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині».

У пункті 1 частини першої статті 176 ЦПК України закріплено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що заявлені позивачем вимоги, пов`язані зі стягненням грошових коштів у загальному розмірі 77 907,46 доларів США, що за офіційним курси гривні до долара США становить 2 168 819,03 грн (77 907,46 доларів СШАх 27,8384 грн).

Таким чином, на момент пред`явлення позову у березні 2021 року ціна позову перевищувала двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 567 500,00 грн (2270,00 грн х 250 прожиткових мінімум для працездатних осіб), а тому ця справа не могла бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, у справі, яка переглядається, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

01 липня 2021 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалене заочне рішення.

Ухвалюючи рішення у справі за поданим позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв, розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, чим порушив конституційне право відповідачів на участь у судовому розгляді, не забезпечив їм можливості надати суду докази та навести доводи, що не відповідає гарантіям реалізації права на доступ до правосуддя, щодо права особи на справедливий судовий розгляд, передбаченим статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 7 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

В цій частині доводи апеляційних скарги відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, з урахуванням додатково поданих пояснень (заперечень проти позову) відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Фактичні обставини у справі, яка переглядається, свідчать про те, що 18 травня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк») та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений договір про іпотечний кредит № 1.07051238, із змінами до нього на підставі додаткових угод, за умовами якого останні отримали кредит у розмірі 66 400,00 доларів США зі сплатою 11,50 % річних за його користування на строк до 18 травня 2022 року (180 місяців) для придбання у власність квартири АДРЕСА_2 .

Матеріалами справи підтверджується, що 18 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 .

З метою забезпечення виконання умов іпотечного кредиту № 1.07051238між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк») та ОСОБА_1 укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір № 1.0751238від 18 травня 2007 року, за яким ОСОБА_1 передав банку в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 .

Встановлені обставини справи вказують на те, щобанк виконав свої зобов?язання, надавши позичальникам кредитні кошти в повному обсязі, які прийняті позичальниками від банку й використані за призначенням.- для придбання квартири.

Обставини укладення договору на умовах, визначених у ньому, отримання грошових коштів в сумі 66 400,00 доларів США 66 400,00 доларів США та часткового виконання основного зобов`язання визнані відповідачем ОСОБА_1 , про що свідчать доводи, наведені ОСОБА_1 у заяві про перегляд заочного рішення суду (а.с. 104-115 том 1).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, що спростовує аргумент, наведений відповідачем ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, про те, що позивачем не було надано належного та допустимого доказу на підтвердження факту видачі кредитних коштів/ відкриття поточного рахунку та перерахування обумовлених кредитним договором грошових коштів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За змістом статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що під час дії договору іпотечного кредиту № 1.07051238 мало місце прострочення сплати позичальниками чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору.

З метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором сторони неодноразово вносили зміни до основного договору шляхом укладення додаткових договорів: від 17 листопада 2014 року, від 17 червня 2015 року, від 17 червня 2016 року, від 16 грудня 2016 року (а.с. 15-27 том 1).

Останній платіж на виконання кредитного зобов?язання внесено позичальниками 17 травня 2017 року в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, 19 червня 2017 року в рахунок погашення процентів за користування кредитом (а.с. 34-51 том 1).

За пред`явленим позовом новим кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 03 лютого 2021року залишок заборгованості по тілу кредиту становить 44 049,71 доларів США, заборгованість за річними процентами, нарахованих кредитором та несплачених позичальником за період з 18 травня 2007 року по 04 вересня 2020 року, - 29 889,66 доларів США, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов?язання за кредитом (тіло кредиту) за період з 03 лютого 2018 року по 03 лютого 2021 року.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

В окремо поданих заявах про перегляд заочного рішення суду першої інстанції відповідачі просили суд застосувати позовну давність щодо частини позовних вимог.

Досліджуючи поданий позивачем доказ (розрахунок заборгованості), перевіривши його, оцінивши у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до умов договору про іпотечний кредит № 1.07051238 від 18 травня 2007 року сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань (до 18 травня 2022 року), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 цього Кодексу).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Правовий аналіз норм статей 261, 530, 631 ЦК України вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що залишилася, разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що відповідно до пунктів 3.1.-3.2. договору про іпотечний кредит № 1.07051238 від 18 травня 2007 року платежі з погашення сум та процентів кредиту здійснюються у вигляді щомісячного ануїтетного (рівномірного) платежу. Сума щомісячного ануїтетного платежу за цим договором, що включає в себе частину суму кредиту та нарахованих за місяць процентів становить 775,68 дол. США. Погашення відповідної частини кредиту та сплата нарахованих процентів за його користування здійснюється шляхом списання кредитором коштів з поточного рахунку позичальника щомісячно 17 числа кожного календарного місяця.

Також матеріалами справи підтверджується, що з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором сторони неодноразово вносили зміни до основного договору шляхом укладення додаткових договорів: від 17 листопада 2014 року, від 17 червня 2015 року, від 17 червня 2016 року, від 16 грудня 2016 року (а.с. 15-27 том 1).

Відповідно до останнього укладеного між сторонами додаткового договору від 16 грудня 2016 року сторони визначили, що починаючи з «17» грудня 2016 року по «17» травня 2017 року позичальник щомісячно сплачує щомісячний платіж в сумі 150, 00 (сто п`ятдесят) доларів США, який складається з: частини заборгованості за кредитом в розмірі 100,00 (сто) доларів США; частини нарахованих за місяць процентів у розмірі 50,00 (п`ятдесяті доларів США.

Залишок нарахованих та не сплачених процентів за користування кредитом, протягом зазначеного у цьому пункті періоду, сплачується частинами кожного місяця до кінця строку користування кредитом в дату сплати щомісячного платежу, починаючи з дати визначеної в п. 1.2. цього додаткового договору.

За пунктом 1.2. цього додаткового договорунараховані та не сплачені проценти за користування кредитом протягом періоду з «19» травня 2015 року до «16» травня 2015року, надалі - прострочені проценти сплачуються, починаючи з «17» червня 2017 року, частинами кожного місяця до кінця строку користування кредитом, в дату сплати щомісячного платежу.

В зв`язку з цим, позичальник, починаючи з «17» червня 2017 року сплачує ануїтетний платіж розмір якого визначений в графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток №1 до кредитного договору), який складається з: частини заборгованості за кредитом, розмір якої визначений в графіку повернення кредиту та сплати нарахованих за попередній місяць процентів за користування кредитом; частина процентів нарахованих та не сплачених протягом періоду з «17» травня 2014 року по «17» квітня 2015 року та з «17» червня 2015 року по «17» травня 2017 року, далі - відстрочені проценти;частини прострочених процентів.

Відповідно до п. 1 цього додаткового договору сторони домовились викласти додаток № 1 до кредитного договору (графік повернення кредиту та сплати процентів) у новій редакції, що є невід`ємною частиною кредитного договору.

На узгоджених умовах додаткового договору від 16 грудня 2016 року сторонами підписано графік повернення кредиту та сплати процентів (нова редакції), згідно з яким сторона позичальника визнала, що станом на 17 червня 2015 року залишок боргу за тілом кредиту становить розмір 46 449,71 доларів США. За період з 17 липня 2015 року по 17 травня 2017 року в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту позичальник сплачує щомісячно до 17 числа кожного календарного місяцяпо 100,00 доларів США на погашення заборгованості з нарахованих процентів щомісячно за період з 17 липня 2015 року по 17 листопада 2015 року по 100,00 доларів США, починаючи з 17 грудня 2015 року по 17 травня 2017 року по 50,00 доларів США. Починаючи з 17 червня 2017 року по 17 травня 2022 року сплачує ануїтетний платіж розмір якого визначений в графіку повернення кредиту та сплати процентів. Несплачені проценти з 17 травня 2014 року по 17 квітня 2015 року та з 17 червня 2015 року по 17 травня 2017 року, а також прострочені проценти сплачуються з 17 червня 2017 року частинами кожного місяця до кінця строку користування кредитом в дату сплати щомісячного платежу (відстрочені проценти) - а.с. 27 том 1.

На виконання умов додаткового договору від 16 грудня 2016 року позичальник відновідно до графіку повернення кредиту та сплати процентів (нова редакція) вносив щомісячні платежі. У рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту стороною пзичальника внесено 2 400,00 доларів США, з останнім платежем 17 травня 2017 року. У рахунок погашення заборгованості за процентами за користування кредитом - 1 550,84 доларів США, з останнім внесеним платежем 19 червня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що відповідачі, уклавши збанком 16 грудня 2016 року додатковий договір про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, на виконання умов якого здійснювали погашення заборгованості в частині тіла кредита до 17 травня 2017 року, в частині процентів за користування кредитом - 19 червня 2017 року, вчинили дії, що свідчать про визнання позичальниками (відповідачами)свого боргу, тому перебіг позовної давності перервався, та після переривання перебіг позовної давності почався заново.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, кредитор з часу несплати позичальником кожного з платежів до 17-го числа календарного місяця мав право з 18-го числа кожного календарного місяця, в якому виникла заборгованість зі сплати щомісячного платежу, й протягом трьох років звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Отже, позивач (кредитор) вправі був звернутися до суду з позовом до відповідачів за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення заборгованості щодо першого простроченого щомісячного платежу, який утворився щодо тіла кредита у періоді з 18 червня 2017 року по 04 вересня 2020 року (межі заявлених вимог), у строк не пізніше 18 червня 2020 року, відповідно в частині процентів за користування кредитом не пізніше 18 липня 2020 року, позов ним подано 15 березня2021 року.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540 - ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Із цим позовом ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду 15 березня 2021 року, однак, враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно, не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.

Досліджуючи розрахунок заборгованості, колегія суддів встановила, що на виконання умов кредитного договору позичальником за період з 18 травня 2007 року по 17 травня 2017 року (останній внесений платіж) в рахунок погашення тіла кредиту сплачено та зараховано банком 22 350,29 доларів США. Залишок суми боргу за тілом кредиту становить розмір 44 049,71 долари США.

В частині процентів за користування кредитом, з урахуванням нової редакції графіка повернення кредиту та сплати процентів, за період з 17 липня 2015 року по 04 вересня 2020 року (в межах заявлених вимог) загальна сума нарахованих банком щомісячних платежів за цією складовою боргу складає суму 13 552,57 доларів США, які за вказаний період сплачені позичальником частково в розмірі 1 550,84 доларів США, з останнім внесеним платежем 19 червня 2017 року. Борг за складовою заборгованості по процентах за користування кредитом в межах заявлених вимог становить розмір 12 001,73 доларів США.

Крім того, до заборгованості включені відстрочені проценти, які підлягали сплаті позичальником, починаючи з 17 червня 2017 року частинами, кожного місяця до кінця строку користування кредитом в дату сплати щомісячного платежу. Заборгованість за цією складовою боргу відстрочених процентів позичальниками не погашалась.

Загальна сума нарахованих банком та несплачених позичальником відстрочених процентів за період з 17 червня 2017 року по 04 вересня 2020 року (в межах заявлених вимог) становить розмір 8 658,47 доларів США.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 258, 549, пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, та встановлені колегією суддів апеляційного суду обставин, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду - 15 березня 2021 року, та періоду виникнення заборгованості зі сплати платежів за тілом кредиту та відстрочених процентів з 18 червня 2017 року, в частині поточних процентів за користування кредитом з 18 липня 2017 року, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено.

Встановлені обставини спростовують доводи відповідачів про сплив позовної давності в частині вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом (основного боргу) та процентів за користування кредитом до 18 березня 2018 року.

Отже, в межах заявлених позивачем позовних вимог та проведених обчислень розмір невиконаного позичальниками ОСОБА_9 , ОСОБА_2 зобов?язань за кредитним договром становить 64 709,91 доларів США, з яких: 44 049,71долари США- залишок суми боргу за тілом кредиту; 12 001,73 доларів США - заборгованість за поточними процентами за користування кредитом за період з 18 липня 2017 року по 04 вересня 2020 року; 8 658,47 доларів США - заборгованість з нарахованих та несплачених позичальником відстрочених процентів за період з 17 червня 2017 року по 04 вересня 2020 року.

Перевіряючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідачакомпенсації за користування утримуваними ним грошовими коштами в частині залишку кредиту (основного), належних до сплати кредиторові у порядку частини 2 статті 625 ЦК України, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності (спеціальним видом цивільно-правової відповідальності) боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що позовна вимога ТОВ «Вердикт Капітал» щодо стягнення трьох проценти річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України на суму залишку тіла кредита 44 049,71долари США, заявлена з урахуванням позовної давності у 3 роки за період з 03 лютого 2018 року по 03 лютого 2021 року.

Разом з тим, законодавець визначає обов`язок боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу та три проценти річних за увесь час прострочення, тобто, з моменту порушення грошового зобов`язання до момент його усунення.

Отже, стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

З урахуванням положень статті 13 ЦПК України, колегія суддіввиходить із того, щотри проценти річних підлягають стягненню за період з 15 березня 2018 року по 03 лютого 2021 року, що складає розмір 3 823,27 доларів США (44 049,71 х 3%:365х1057).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів переходу до позивача прав вимоги за кредитним договором №1.07051238 від 18 травня 2007 року, реєстр кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, не підтверджує перехід права вимоги, оскільки викладений на звичайному аркуші паперу та підписаний генеральним директором позивача, колегія суддів вважає безпідставними, так як вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, в матеріалах справи міститься договір про відступлення прав вимоги 04 вересня 2020 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до додатку № 1 якого позивач набув право вимоги до відповідачів за цим договором.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аргумент апеляційної скарги про наявність у керівника позивача ОСОБА_3 обмеження щодо представництва від імені юридичної особи, а саме: прийняття рішень на суму, що є нижчою або дорівнює 1 000 000,00 грн, є необґрунтованим, оскільки відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Вердикт Капітал», доданої позивачем до позовної заяви, генеральним директором ТОВ «Вердикт Капітал» є ОСОБА_3 , у виписці відсутня інформація щодо обмежень ОСОБА_3 брати участь у розгляді справ, а відповідно до частини третьої статті 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника.

Перевіривши в межах доводів апеляційних скарг відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, допустив порушення норм процесуального права, оскільки розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, та помилково в основу висновку щодо розміру заборгованості поклав обчислення, наведені позивачем, тим самим не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідачів, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення у повному обсязі позову в частині складової вимоги заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ТОВ «Вердикт Капітал», які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Отже, в межах заявлених позивачем вимог підлягає задоволенню вимога ТОВ «Вердикт Капітал»в частині стягнення заборгованості по залишку кредиту у розмірі 44 049,71 долари США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 20 660,20 доларів США (12 001,73 доларів США + 8 658,47 доларів США), 3% (три проценти річних) від простроченої сумиза тілом кредиту - 3 823,27 доларів США. В іншій частині складових вимог заборгованості слід відмовити.

Визначений розмір заборгованості підлягає стягненню солідарно з позичальників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», солідарний обов`язок яких перед кредитором визначено умовами договору про іпотечний кредит № 1.07051238 від 18 травня 2007 року та вимогами статті 543 ЦК України.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що вказаний договір про іпотечне кредитування не породив щодо неї жодних зобов`язань, оскільки коштів, обумовлених договором, вона не отримувала, доказів щодо цього матеріали позову не містять, а тому це не створило для неї обов`язку щодо повернення грошових коштів, спростовуються умовами договору, де у пункті 1.3 договоруна узгоджених сторонами умовах при підписані договору визначено, що всі дії, що пов`язані з виконанням цього договору, від імені солідарних позичальників здійснюються уповноваженим на це на підставі даного договору «позичальником 1» ОСОБА_9 .

Як перебачено частиною 1, 2 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо; солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Отже, доводи відповідачів, наведені в апеляційних скаргах, знайшли своє часткове підтвердження.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал»задоволено частково (88%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 32 639,45 грн, у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що становить розмір 28 722,72 грн, слід покласти на відповідачів, по 14 361,36 грн.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що відповідач у справі ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 141 ЦПК України якщо сторону,на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, відповідач у даній справі ОСОБА_2 а звільнена від сплати судового збору в силу вимог закону.

Таким чином, судові витрати (судовий збір), понесені позивачем за подання позовної заявиу розмір 14 361,36 грн (частина, що припадають на ОСОБА_2 у, яка звільнена від сплати судового збору в силу вимог закону) слід компенсувати позивачеві ТОВ «Вердикт Капітал» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Понесені відповідачем ОСОБА_10 ом ОСОБА_11 ем та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення (454,00 грн), апеляційної скарги (48 958,27 грн) та касаційної скарги (18 679,80 грн) слід покласти на позивача ТОВ «Вердикт Капітал»у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги (12 %), що складає розмір 8 171,05 грн.

Також матеріалами справи підтверджеється, що з метою забезпечення відповідачу ОСОБА_12 у права на касаційний перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року, Верховний Суд ухвалою від 11 квітня 2023 рокувідстрочив відповідачу ОСОБА_12 у сплату судового збору в розмірі 46 599,10 грн за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення за результатами касаційного перегляду справи № 759/5092/21.

Відтак, відповідно до статті 136 ЦПК України відстрочена сплата судового збору за подання касаційної скарги у пропорційному розмірі задоволених вимог, що становить суму 41 007,21 грн, підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави.

Перевіряючи розмір витрат на надану позивачеві професійну правничу допомогу Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в суді першої та касаційної інстанціях, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в судіпершої та касаційної інстанціях у загальному розмірі 29 000,00 грн (20 000,00 грн + 9 000,00 грн) не повною мірою відповідають обсягу наданих адвокатом послуг і є надмірними, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що такі послуги, як надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу у позасудовому порядку, надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу у судовому порядку, надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти, складання позовної заяви, усна консультація та підготовка (складання) відзиву на касаційну скаргу фактично дублюють одна одну, є подібними та зводяться до єдиної дії - формування правової позиції позивача.

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що правова позиція сторони позивача в цій справі не змінювалась протягом розгляду справи, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правідносини у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтувала свої вимоги, та інші обставини.

За таких обставин, з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме: критерію реальності наданих адвокатських послуг, конкретних обставин справи, складності справи та обґрунтованості витрат, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 14 000,00 грн.

Загальна сума визначених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 000,00 грн відповідно до пропорційного розміру задоволених вимог позивача (88%), що складає суму 12 320,00 грн, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача по 6 160,00 грн з кожного.

Керуючись ст.ст.254, 256, 257, 261, 267, 512, 514, 530, 549, 629, 631, 625, 1048, 1049, 10543 ЦК України, ст.ст.3, 13, 82, 133, 136, 137, 141, 176, 263, 274, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Лехкар Оксани Василівни задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про іпотечний кредит задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( ) заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1.07051238 від 18 травня 2007 року, із змінами до нього,у розмірі 68 533,18 доларів США, що складається із залишку боргу за тілом кредиту - 44 049,71 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 20 660,20 доларів США, 3% (три проценти річних) від простроченої сумиза тілом кредиту - 3 823,27 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( ) судові витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 14 361,36 грн.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () судові витрати зі сплати судового зборуза подання до суду позовної заяви у розмірі 14 361,36 грн за рахунок держави упорядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( ) у відшкодування витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, у розмірі 6 160,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( ) у відшкодування витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, у розмірі 6 160,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового зборуза подання до суду заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної та касаційної скарги у розмірі 8 171,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір за подання до суду касаційної скарги у розмірі 41 007,21 грн, сплата якого відстрочена до ухвалення судового рішення у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: