Справа № 629/1414/24
Номер провадження 2/629/548/24
25.06.2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Попова О.Г., за участю секретаря Саченко К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування, -
Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить визнати за нею: право власності на житловий будинок, з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік - ОСОБА_2 , який на день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з будинку, з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Лозівською товарною біржею 26 лютого 2002 року за № 97 та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 28.12.2002 року, номер запису 6-7-1535. В даний час вона звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Для вчинення нотаріальної дії було надано договір купівлі-продажу нерухомого майна № 97, що був укладений 26.02.2002 року Лозівською філією Харківської товарної біржі № 2426928, яка на даний час ліквідована згідно рішення суду. Нотаріусом було роз`яснено, що для вчинення будь-якої нотаріальної дії необхідно надати оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майне, оскільки даний договір суперечить вимогам ст. 227 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року та ст. 657 Цивільного Кодексу України, тому видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно нотаріус не має можливості, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.09.2023 року за № 798/02-14, у зв`язку із чим вона змушена звертатись до суду.
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, остання надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
На день смерті останній був зареєстрований та проживав в м. Лозова, Харківської області.
Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з відповідними надвірними спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний житловий будинок з відповідними надвірними будівлями належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Лозівською товарною біржею 26 лютого 2002 року за №97 та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 28 лютого 2002 року, номер запису 6-7-1535.
Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцем майна померлогоОСОБА_2 є позивач по справі, дружина спадкодавця ОСОБА_1 .
Спадщину після смерті чоловіка позивачка прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звади В.
04.11.2019 державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звада В. була відкрита спадкова справа №368/2019 після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вбачається із вказаної спадкової справи, діти спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від прийняття належної частки у спадковому майні. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Інші спадкоємців, передбачених законодавством, немає.
Постановою державного нотаріуса Звада В. від 21.09.2023 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із ненаданням документу, який підтверджує право власності на вищевказаний будинок (нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вказаного будинку, укладеного на товарній біржі).
Статтею 5 ЦК України встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
На час виникнення спірних правовідносин, а саме на час укладення договору купівлі-продажу №97 від 26 лютого 2002 року, у зв`язку з яким позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом, діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Отже, до спірних правовідносин, враховуючи положення дії актів цивільного законодавства у часі, суд одночасно застосовує норми саме ЦК УРСР в редакції 1963 року і положення ст.204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції 2004 року визначено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.
Згідно із застереженнями, що містяться у ст.5 ЦК України і п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.
Так, положеннями ст. 42 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної).
У письмовій формі повинні укладатися угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у ст. 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми (п.п. 2,3 ч. 1 ст. 44 ЦК УРСР).
Згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.
Невиконання цих вимог, тягнуло недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК України.
Діяльність діючих на час укладення договору бірж, які реєструвалися угоди з нерухомістю, регулювалася Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року №1957-ХІІ у ред. від 15.05.2003. У пункті 3.2 зазначалося, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.
Згідно п 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18 червня 1994 р. №18/5, що діяла на момент укладання договору, при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. В інструкцію вносились зміни, але цей пункт залишений без змін. Тобто до 2004 року договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами як правовстановлюючий документ.
На теперішній час укладений між сторонами 26.02.2002 договір купівлі-продажу №97, зареєстрований Лозівською товарною біржею, не є легітимним, оскільки не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова.
Законом №2756-V1 від 02.12.2010 року у ч. 1 ст. 657 ЦК України були внесені зміни, відповідно до яких договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Відповідно до ст. 220 ЦК України, якою передбачено, що у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Як вбачається зі змісту договору, на момент підписання договору продаж було здійснено у повному обсязі. Сторонами виконані умови договору щодо продажу будинку. Вказані обставини свідчать про те, що сторони договору не тільки домовилися між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, а й повністю виконали всі умови даного договору, однак нотаріально його не засвідчили, так як у договорі містилося посилання на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» про відсутність необхідності нотаріального засвідчення договору. Наразі, нотаріально посвідчити спірну угоду неможливо.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства, а саме ст. 204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним».
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті 1223 ЦК України).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.
З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося, та до ОСОБА_2 перейшло право власності на спірний будинок, а тому є всі підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за законом.
Оскільки позивачка у позовній заяві не вимагала відшкодування судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141,142 ЦПК України, судом не вирішувалося.
Керуючись ст.12,13,81,258,259,263-265,354,355 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Остапенко Світлана Юріївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2421 від 19.12.2011, адреса: Харківська область, м.Лозова, вул. Я. Мудрого, 14.

Відповідач: територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області, місцезнаходження за адресою: Харківська область, м.Лозова, вул.Я.Мудрого,1, .

Суддя Олексій ПОПОВ