Справа № 481/295/24
Провадж.№ 2-о/481/34/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.06.2024 року Новобузький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Вжещ С.І.,

за участю секретаря судових засідань Юхименко Т.М.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці Горобець Ю.В. ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в режимі відеоконференції в м. Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_2, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2024 року представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Горобець Ю.В. звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зазначивши заінтересованою особою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заяву представник заявниці обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 24.07.1993 року перебували у шлюбі. Під час шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 . У 2012 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Однак, з 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стали проживати разом як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки по відношенню один до одного. Таким чином, у них утворилась сім`я, в якій кожен з них був її повноцінним членом. У зв`язку з військовою агресією російської федерації ОСОБА_3 був мобілізований. Під час проходження служби ОСОБА_3 підтримував спілкування з ОСОБА_1 , між ними були стосунки, притаманні подружжю. ОСОБА_3 під час проходження служби перераховував заявниці кошти. У березні 2023 року під час безпосереднього зіткнення зі збройними силами російської федерації, тривалого та запеклого бою з противником в населеному пункті Часів Яр Бахмутського району Донецької області, ОСОБА_3 отримав ушкодження внаслідок дій від вибухів та уламків, внаслідок чого загинув. Встановлення даного факту необхідне ОСОБА_1 для отримання одноразової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

В силу вимог ст.14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду 19.02.2024 року визначено головуючу по цій справі суддю Вжещ С.І .

Ухвалою судді від 22.02.2024 року заяву залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків.

29.02.2024 року на електронну адресу суду від представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Горобець Ю.В. надійшла заява про усунення недоліків та уточнена заява на виконання вимог ухвали суду від 22.02.2024 року, в якій остання просила встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з ОСОБА_3 з 2018 року до моменту загибелі ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 01.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження на 21.03.2024 року о 09:15 год, у якому оголошувалась перерва до 22.04.2024 року, а потім до 28.05.2024 року.

07.03.2024 року на електронну адресу суду від представника заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 надійшло пояснення щодо заяви, в якому остання просила заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишити без задоволення, посилаючись на те, що заявницею не доведено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу належними та допустимими доказами, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви. В підтвердження наявності спільного бюджету заявницею до заяви додано виписку з банку про перекази грошових коштів від загиблого ОСОБА_3 , що жодним чином нічого не доказує, оскільки у заявниці ОСОБА_1 та загиблого ОСОБА_3 є спільний син, тому, періодичні переведення коштів загиблим ОСОБА_3 на картку матері своєї дитини не підтверджують факт їх спільного проживання однією сім`єю. Акт, складений сусідами, який, начебто, підтверджує факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не є доказом на підтвердження того, що заявниця і загиблий проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки в розумінні ст. 3 СК України, а інші докази, які б давали можливість зробити висновок, що вони дійсно проживали однією сім`єю протягом останніх п`яти років до смерті ОСОБА_3 і були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, заявниця суду не надала. Самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Заявницею зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу їй необхідне для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Виплата одноразової грошової допомоги родинам загиблого військовослужбовця здійснюється відповідно до Постанови КМ України № 168 від 28.02.2022 року, саме ця постанова робить відсилання на ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», де визначено коло осіб, які мають право на отримання таких виплат. Заявниця не входить до кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

13.05.2024 року від представника заявниці Горобець Ю.В. до суду надійшла уточнена заява, в якій остання просила прийняти уточнену заяву про встановлення факту, що має юридичне значення та встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з ОСОБА_3 з 2018 року до моменту загибелі ОСОБА_3 та перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 28.05.2024 року у прийнятті до розгляду уточненої заяви представника заявниці ОСОБА_1 , адвоката Горобець Ю.В. відмовлено.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник, адвокат Горобець Ю.В. в судовому засіданні заяву підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у ній.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 заперечувала проти заяви, посилаючись на недоведеність заявницею факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу належними та допустимими доказами.

Вислухавши пояснення заявниці ОСОБА_1 та її представника, адвоката Горобець Ю.В., думку представника заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 , заслухавши свідків, дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд приходе такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень.

На це вказала Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Під час судового розгляду заявницею не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як жінки та чоловіка, тобто наявність сім`ї, зокрема, що заявниця з ОСОБА_3 постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з ОСОБА_3 .

Виписка з особового рахунку ОСОБА_1 підтверджує факт перерахування грошових коштів за період з 05.10.2022 року по 24.02.2023 року, ОСОБА_3 , але такий перерахунок не є переконливим доказом того, що ці кошти призначені були на забезпечення їх сумісного побуту.

Суд критично відноситься до наданого заявницею Акту про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 15.12.2023 року, складеного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в якому вони підтверджують спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, при допиті вказаних осіб встановлена різна адреса проживання таких, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_10 проживають за адресою АДРЕСА_2 , а ОСОБА_8 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 проживає за адресою: АДРЕСА_5

При цьому, суд зауважує, що показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 які даючи свої показання, повідомляли загальні твердження про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю і мали взаємні права та обов`язки, не конкретизували фактичними даними змісту таких прав та обов`язків.

Крім того заявницею не надано суду переконливих доказів проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як-то спільні фото, сплата комунальних платежів, одна й та ж адреса реєстрації місця проживання, спільне придбання будь-якого майна, тому суд вважає дану обставину не доведеною.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19).

Також суд вважає за необхідне зазначити, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення.

Так, метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , заявниця вказала отримання одноразової грошової допомоги, гарантованої державою при загибелі члена сім`ї.

Як встановлено судом, загиблий ОСОБА_3 був військовослужбовцем.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно ст. 16-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції, яка діяла на дату загибелі ОСОБА_3 - 25.03.2023 ): у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (в редакції, яка діяла на дату загибелі ОСОБА_3 ), встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону №2011-ХІІ, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.01.2023 № 45 затверджено «Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану»

Цей Порядок і умови визначають завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - ОГД), алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів.

Відповідно до п. 1.4 цього Порядку особи, які мають право на отримання ОГД, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання ОГД визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.

Таким чином, право на отримання передбаченої Законом №2011-ХІІ виплати виникає у осіб визначених цим законом станом на дату загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Як встановлено в судовому засіданні військовослужбовець ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, станом на цю дату, Закон №2011-ХІІ діяв в редакції, яка не передбачала категорію осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, як особу, яка проживала однією сім`єю з загиблим/загиблою, як чоловік та жінка, без шлюбу.

За змістом ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є шлюб (ч. 1 ст. 36 Сімейного кодексу України).

За таких обставин заявниця не має права на таку виплату.

Так само, в ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (в редакції, яка діяла на дату загибелі ОСОБА_3 ), не віднесено особу, яка проживала однією сім`єю з загиблим/загиблою, як чоловік та жінка, без шлюбу, до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України.

Таким чином, оскільки заявниця за встановленими обставинами у справі не набула прав подружжя, вона не має права на отримання виплат зазначених нею у заяві (одноразова грошова допомога, гарантовані державою при загибелі члена сім`ї), тобто факт, який вона просить встановити не викликає для неї юридичних наслідків.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що заявницею не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також, те, що факт, який вона просить встановити не викликає для неї юридичних наслідків, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як дружини та чоловіка, без реєстрації шлюбу.

Керуючись ст. 4, 76, 258, 259, 263, 265, 273, 315, 319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_2, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, відмовити.

Судові витрати, понесені заявницею у зв`язку з розглядом справи, віднести на її рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі проголошення вступної резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений 21.06.2024 року.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заінтересована особа : ІНФОРМАЦІЯ_2 адреса місцезнаходження: АДРЕСА_6, код ЄДРПОУ НОМЕР_2.

Суддя Вжещ С.І.