П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року місто Київ

справа №755/20101/21

провадження№22-ц/824/6391/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового

фонду Дніпровського району м. Києва»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Осіповим Олександром Андрійовичем,

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Катющенко В.П.,

у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в комунальній квартирі АДРЕСА_1 . За його кімнатою закріплений відокремлений особовий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), по якому проводяться нарахування за надані житлово-комунальні послуги. Факт реєстрації відповідача підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. За іншими кімнатами вказаної квартири закріплені окремі особові рахунки.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року №61 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Дніпровської в місті Києві державної адміністрації. Зокрема, будинок АДРЕСА_1 , наведено в додатку до вказаного розпорядження.

Пунктом 4 розпорядження, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує належне утримання та експлуатаційне обслуговування житлового і нежитлового фонду та елементів зовнішнього благоустрою.

ОСОБА_1 не оплачує житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які позивачем надаються в повному обсязі. Актів-претензій від відповідача щодо ненадання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій позивачем чи будь-яких зауважень до позивача щодо їх якості чи кількості не надходило.

Послуги з утримання будинку та прибудинкової території згідно з типовим переліком, який затверджено постановою КМУ від 1 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово - комунальні послуги» та постановою КМУ №712 «Про затвердження правил надання послуг з управління багатоквартирними будинками та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком».

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 668 від 6 червня 2017 року «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» затверджено тарифи та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

У відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з 1 червня 2015 року по 31 липня 2021 на загальну суму 58 782,20 грн., з яких 44 159,61 грн. - основна заборгованість; 3 704,94 грн. - 3% річних; 10 917,65 грн. - інфляційні збитки.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року задоволено позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заборгованість за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 58 782,20 грн. та судовий збір у сумі 2 270,00 грн., а всього: 61 052,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Осіпов О.А. подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки воно не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України. При його ухваленні суд припустився грубих порушень принципів верховенства права та прав відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, зокрема, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не отримував копію позовної заяви та будь-яких повідомлень із суду, а відтак не мав можливості подати відзив та заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного порядку, без повідомлення сторін.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зі спливом позовної давності. Просить застосувати позовну давність щодо стягнення основної заборгованості за оплату наданих послуг та керуючись ч.1 ст. 257, ч.1 ст. 261, ч.4 ст. 267 ЦК України відмовити позивачу у її стягненні за період, починаючи з 1 червня 2015 року по 27 листопада 2018 року включно. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, апелянт просить до цих вимог застосувати позовну давність в один рік, і відмовити позивачеві у стягненні цієї неустойки, починаючи з 1 червня 2015 року по 27 листопада 2020 року включно.

ОСОБА_1 , як учасник бойових дій з 25 серпня 2020 року має пільги на оплату газу, електроенергії, опалення, квартирної плати та інших комунальних послуг у розмірі 75 %.

Суд першої інстанції не врахував, а позивач замовчав, що відповідно до вимог п. 15 ст. 14 Закону України " Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"- військовослужбовцями, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову , а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховується, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» - адвокат Кіцелюк Я.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без мін. Крім того, у відзиві зазначив, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідач у встановленому законом порядку не відмовлявся від надання послуг підприємством у період, за який було подано позовну заяву з 1 червня 2015 року по 31 липня 2021 року, а відтак відповідач має оплатити вартість отриманих ним послуг. Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх обов`язків щодо оплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Заявлена ціна не перевищувала ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, категорію та складність справи, а тому судом першої інстанції вірно застосовано норми процесуального права та використано можливість розгляду справи за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Повернення до суду конверту з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не підтверджує того, що ОСОБА_1 не проживав за вказаною у позові адресою, та не мав можливості отримати ухвалу про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви. На думку позивача, відповідач навмисно не отримав поштове відправлення з метою затягування часу та створення передумов для подальшого оскарження рішення суду.

Відповідач зазначає, що з 24 лютого 2022 року перебував у складі підрозділу територіальної оборони та в подальшому у складі Збройних сил України. Ухвала разом із копією позовної заяви повернулась на адресу суду 22 лютого 2022 року, що в черговий раз доводить наявність можливості у відповідача отримати направлене йому поштове відправлення. Крім того інформація щодо розгляду справи була розміщена на офіційному сайті "Судова влада", який є у загальному доступі.

Відповідач був повідомлений про наявність у нього заборгованості за житлово-комунальні послуги, її розмір та намір позивача звернутися до суду з метою її стягнення в примусовому порядку ще у листопаді 2021 року, що підтверджується доданою до позовної заяви копією попередження, яке було залишене у поштовій скринці. Проте ОСОБА_1 жодним чином не відреагував, не звернуся до позивача з метою врегулювання спору. Відповідно до наданої в якості доказів до позовної заяви довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), який оформлено на ім`я відповідача, та рахунку - попередження, очевидно, що останній за період з 1 червня 2015 року не здійснював оплату за надані йому послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Споживачі житлово-комунальних послуг щомісячно отримують від єдиної абонентської служби м.Києва "Центр комунального сервісу" рахунки - повідомлення, в яких відображається інформація про проведені нарахування, наявність боргу чи переплат, здійснені оплати за попередній період, проведені перерахунки, а також нараховані пільги/ субсидії та інше.

Позивач не володів та не міг володіти інформацією про наявність у відповідача передбачених законом пільг для учасників бойових дій, заявлене представником відповідача твердження не підтверджене жодними доказами. ОСОБА_1 повинен був звертатися до районного управління соціального захисту населення, яке на той час забезпечувало реалізацію права на отримання пільг із заявою для їх оформлення, оскільки виключно звернення особи із заявою є єдиною законодавчо передбаченою підставою для нарахування пільг громадянам при наявності підтверджуючих документів на їх отримання.

Оскільки з 11 березня 2020 року по 30 червня 2023 року в Україні діяли карантинні обмеження, та Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено воєнний стан на території України, який діє на сьогоднішній день, строки давності можуть бути застосовані виключно із врахуванням пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тобто до 10 березня 2027 року.

Нараховані ж відповідачу 3% річних та інфляційні втрати, що передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а мають компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Відповідно, спеціальна позовна давність терміном в 1 рік, згідно з п.1, ч.2 ст. 258 ЦК України, до нарахованих 3% річних та інфляційних втрат не підлягає застосування.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 лютого 2024 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у ст. 274 ЦПК України.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог ч. 5 ст. 128 цього Кодексу (ч.2,4, 5 ст. 187 ЦПК України).

Ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет (ч.1, 2 ст. 190 ЦПК України).

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до ч. 6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку (ч.1, 2 ст. 191 ЦПК України).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, де зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч., ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Крім того, у п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях від 27.06.2017 у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03.10.2017 у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Вирішуючи справу на підставі наявних у суду даних, суд першої інстанції виходив із того, що учасники справи повідомлялися судом про розгляд справи, заперечень, пояснень чи інших заяв процесуального характеру на адресу суду не надходило. При цьому, вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що у встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача ( АДРЕСА_1 ), повернувся до суду не врученим з відміткою Укрпошти про причини повернення - «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 31).

Повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи ( позиція Верховного Суду , викладена у постанові від 12 січня 2023 року у справі № 591/3717/21).

Доказів отримання відповідачем ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї, матеріали справи не містять і, відповідно, відповідач не мав можливості ознайомитися з доводами позовної заяви і надати суду свої заперечення проти цих доводів, в тому числі - подати заяву про застосування позовної давності.

Таким чином, наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач не був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі за його участю, під час розгляду якої ухвалено рішення, що оскаржується.

За таких обставин у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Установлено, що відповідно до розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року за № 61 «Про організаційно - правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 9 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово - комунальним господарством міста Києва», з 16 лютого 2015 року за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою згідно з додатками 1,2,3.

Згідно акту приймання - передачі житлових будинків які передаються безоплатно, на праві господарського відання, з балансу КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» згідно розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року №61, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» передано на баланс на праві господарського відання буд. АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_1 , а отже останній є споживачем комунальних послуг з утримання будинків та споруд.

Комунальним підприємством долучено до матеріалів справи розрахунок боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 за надані послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за квартирою АДРЕСА_1 , де безпосередньо зазначено - заборгованість за період з червня 2015 по липень 2021 на загальну суму 44 159,61 грн. У зв`язку з простроченням оплати за житлово-комунальні послуги, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних в сумі 3 704,94 грн. та інфляційні втрати в сумі 10 917,65 грн.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово - комунальні послуги", відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В апеляційній скарзі, відповідач просить застосувати позовну давність до вимог позивача.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.ч.1 та 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20.09.2011за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи за його участю, як відповідача у суді першої інстанції, внаслідок чого був позбавлений можливості подати заяву про застосування позовної давності у суді першої інстанції, за таких обставин колегія суддів вважає за можливим прийняти таку заяву під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції .

Установлено, що позивач звернувся до суду з позовом у листопаді 2021 року.

У відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість з червня 2015 року. Зважаючи на те, що споживач зобов`язаний сплачувати щомісячні платежі за надані у попередньому місяці житлово- комунальні послуги, тому позовна давність має застосовуватися до відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

До даних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким доповнений Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 2 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину.

Будь яких заяв чи клопотань щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем за захистом своїх прав в період з 2015 по 2017 роки матеріали справи не містять.

Відповідно, позовна давність для заборгованості, що виникла за період з червня 2015 року по березень 2017 року спливла. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а відтак позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з червня 2015 року по березень 2017 року не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що до вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягає застосуванню спеціальна позовна давність в один рік, не гуртуються на закону.

Нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафними санкціями (в розумінні ст.549 ЦК України), а мають компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, відповідно спеціальний строк позовної давності, терміном в один рік, згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог позивача в цій частині не підлягають застосуванню.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_1 з 25 серпня 2020 року має статус учасника бойових дій, а відтак має пільги щодо сплати комунальних послуг у розмірі 75 %, то таке не приймається колегією суддів до уваги, оскільки належних доказів на підтвердження звернення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку із заявою про зменшення розміру плати за комунальні послуги на підставі Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до суду не надано.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (який введений в дію щодо цієї статті у листопаді 2019 року), споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання споживача житлово-комунальних послуг з оплати їх вартості є грошовим зобов`язанням, відповідно до правовідносин із споживання житлово-комунальних послуг підлягає застосуванню положення ч.2 ст.625 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що проценти нараховані відповідно до ст.625 ЦК України не підпадають під обмеження, передбачені п.15 ст.14 Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки за своєю суттю, як і інфляційні втрати,мають компенсаційний, а не штрафний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц; від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц; від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17).

На підставі викладеного колегія суддів дійшла до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягнення на користь позивача заборгованість за житлово - комунальні послуги за період з квітня 2017 року по липень 2021 року в розмірі 35333,54 грн. - основного боргу, 2344,10 - 3% річних від простроченої суми, інфляційні втрати в розмірі 6043,64 грн., а всього 43721,28 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 вказаної статті визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» за подання позову до суду першої інстанції сплачено 2270 грн., а задоволені позовні вимоги частково на 74,37% від заявлених вимог ((43721,28 грн. х 100% ): 58782,20 грн.), а також приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст.5 Закону України "Про судовий збір", колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1688,20 грн. ((2270 грн. х 74,37%) : 100) слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Осіповим Олександром Андрійовичем, задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2017 року по липень 2021 року в розмірі 35333,54 грн. - основного боргу, 2344,10 - 3% річних від простроченої суми, інфляційні втрати в розмірі 6043,64 грн., а всього 43721,28 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Компенсувати Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судові витрати, понесені у зв`язку із сплатою судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1688,20 грн. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус