КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ __________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3103/24
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Торгонської В.М.,
представника позивача Кулагіна Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ладіна Л.С. про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядок спадкування за законом,
05.04.2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Кулагіна Євгенія Сергійовича, звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ладіна Л.С., в якій з урахуванням уточнень позовних вимог, просять суд
встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини;
встановити факт належності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м.;
встановити факт набуття ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 права власності в порядку спадкування за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 дідуся ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м.;
визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центра державної реєстрації» Махортова Ігоря Олександровича за індексним номером 38669511 від 12.12.2017 року на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_2 ;
скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно №23879528 щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_2 ;
визнати за ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
визнати за ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21.01.1983 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, від вказаного шлюбу народилася донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Місце проживання ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) було зроблено актовий запис №1882.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Проте, як зазначають позивачі, їм було роз`яснено, що у зв`язку із пропуском строку, зазначеного у ст.1270 ЦК України, постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, відповідно до ст.1268 ЦК спадщина ними «фактично» не прийнята і їм необхідно звернутися до суду для отримання додаткового строку на прийняття спадщини або звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
При цьому, позивачі вказують, що близько з 2013 року і до дня смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, стан здоров`я ОСОБА_3 був незадовільний, він часто хворів, потребував лікування та постійного догляду та допомоги. ОСОБА_1 постійно піклувалася та доглядала свого чоловіка ОСОБА_3 .
Таким чином, позивачі вказують, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до п.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.
Крім того, позивачі зазначають, що 30.12.1950 року рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих №1681 «Про відвід земельної ділянки для будівництва житлового будинку» ОСОБА_4 була відведена земельна ділянка загальною площею 600,0 кв.м. для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_3 .
Згідно погосподарської книги житлового будинку АДРЕСА_4 відділом МВС у побудованому ОСОБА_4 житловому будинку АДРЕСА_4 10.08.1951 році були прописані (зареєстровані за місцем проживання): ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 (власник будинку); ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 (дружина власника будинку); ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 (дочка власника будинку); ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 (онук власника будинку); ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (онук власника будинку).
Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Так, позивачі зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , актовий запис про смерть № 6404.
Після його смерті у порядку ст. 549 ЦК Української PCP 1963 року спадщину прийняли шляхом фактичного прийняття спадкоємці першої черги за законом - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки на час відкриття спадщини проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем.
ІНФОРМАЦІЯ_9 померла ОСОБА_5 , актовий запис про смерть № 6439.
Після її смерті у порядку ст. 549 ЦК Української PCP 1963 року спадщину прийняла шляхом фактичного прийняття, спадкоємиця першої черги за законом - ОСОБА_6 , оскільки на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем.
20.06.1999 року у зв`язку зі смертю з будинку АДРЕСА_2 був виписаний (знятий з реєстрації місця проживання) ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_6 , актовий запис про смерть № 790.
Після її смерті у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняв шляхом фактичного прийняття спадкоємець першої черги за законом - ОСОБА_3 , оскільки на час відкриття спадщини проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем.
Оскільки будинок, який є предметом спору, побудований дідом ОСОБА_3 у 1951 році на відведеній для цього на підставі рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 30.12.1950 року земельній ділянці площею 600 кв.м, при цьому згідно записів у погосподарській книзі спірного будинку, які вважаються актами органів влади, що підтверджують право приватної власності на будинок, в спірному будинку з моменту будівництва по день смерті проживали та були зареєстровані дід ОСОБА_3 , його бабуся, брат, мати, а також сам ОСОБА_3 , який проживав з матір`ю на час її смерті, тому він набув у встановленому законодавством порядку право власності на спірний житловий будинок.
Оскільки згідно з Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації права власності, а виникнення права власності на спірний будинок та подальший перехід права власності в порядку спадкування, у тому числі до ОСОБА_3 , відбувався без оформлення та реєстрації цих прав, існування перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку права власності на спірний будинок, отже позивачі вважають визнання за ними ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 у судовому порядку права власності в порядку спадкування єдиним винятковим способом захисту їх прав на спадкування.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренко В.С.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2024 року було позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ладіна Л.С. про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядок спадкування за законом було залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представника адвоката Кулагіна Євгенія Сергійовича про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру, відповідно до пп. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»; надати, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 183 ЦПК України, відомості щодо наявності або відсутності електронних кабінетів позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Роз`яснено, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. Повідомлено адвоката Кулагіна Євгенія Сергійовича про обов`язок зареєструвати електронний кабінет відповідно до статті 14 ЦПК України.
23.04.2024 року від представника позивачів адвоката Кулагіна Євгенія Сергійовичанадійшла заява про усунення недоліків позову.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ладіна Л.С. про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядок спадкування за законом. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
16.05.2024 року від представника позивачів адвоката Кулагіна Євгенія Сергійовича надійшли заява про зміну предмету позову та уточнена позовна заява, відповідно до яких до позовних вимог було додано, ще дві вимоги немайнового характеру, а саме визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Махортова Ігоря Олександровича за індексним номером 38669511 від 12.12.2017 року на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_2 , а також скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно №23879528 щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_2 . Також серед доданих до уточненої позовної заяви документів, надано висновок про вартість майна, відповідно якого ринкова вартість 1/1 частки об`єкта оцінки житлового будинку, загальною площею 45,9 кв.м., по АДРЕСА_2 , складає 545000,00 грн. При цьому надано квитанцію №45167288 від 15.05.2024 року про сплату судового збору в розмірі 1211,00 грн.
Після відкриття провадження у справі судом в судовому засіданні 30.05.2024 року встановлено, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статті 177 ЦПК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ладіна Л.С. про встановлення факту спільного проживання, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності в порядку спадкування за законом було залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представника адвоката Кулагіна Євгенія Сергійовича про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: доплатити судовий збір за чотири вимоги немайнового характеру, відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Роз`яснено, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
11.06.2024 року від представника позивачів надійшла заява про усунення недоліків, разом із платіжними інструкціями №СВ8458703/1, №СВ08458683/1, №СВ08458702/1 від 06.06.2024 року про доплату судового збору у загальному розмірі 3633,60 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2024 року клопотання представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування доказів подане по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ладіна Л.С. про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядок спадкування за законом було задоволено. Витребувано з Одеського державного нотаріального архіву копії спадкових справ, якщо такі були заведені після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оплату послуг щодо виготовлення копій спадкових справ покласти на позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
В судовому засіданні 03.12.2024 року представник позивачів підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.
В судове засідання 03.12.2024 року третя особ - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ладіна Л.С. не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, проте 03.12.2024 року надіслала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності.
Представник відповідача - Одеської міської ради, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження по справі, разом із копією позовної заяви та додатків до неї на адресу м. Одеса, пл. Думська, 1 таякі отримані нею, що підтверджується повідомленням (накладною) кур`єрської служби та є належним повідомленням, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавався.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивачів Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідка, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 30.12.1950 року рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих №1681 «Про відвід земельної ділянки для будівництва житлового будинку» ОСОБА_4 була відведена земельна ділянка загальною площею 600,0 кв.м. для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_3 .
16.01.1951 року між Житловим Управлінням Виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих з одного боку та гр. ОСОБА_4 з іншого був укладений договір «На право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою», який був посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований за реєстровим № 7601.
Згідно погосподарської книги житлового будинку АДРЕСА_4 відділом МВС у побудованому ОСОБА_4 житловому будинку АДРЕСА_4 10.08.1951 році були прописані (зареєстровані за місцем проживання): ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 (власник будинку); ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 (дружина власника будинку); ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 (дочка власника будинку); ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 (онук власника будинку); ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (онук власника будинку).
Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.
Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP була затверджена Міністерством комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року.
Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).
Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року. Вказана Інструкція передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Згідно правової позиції Верховного Суду при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_4 , загальною площею 45,9 кв.м. на праві власності належав ОСОБА_4 .
Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 - актовий запис про смерть № 6404.
Після смерті ОСОБА_4 , у порядку ст. 549 ЦК Української PCP 1963 року, спадщину прийняли шляхом фактичного прийняття спадкоємці першої черги за законом - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки на час відкриття спадщини проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, ІНФОРМАЦІЯ_9 померла ОСОБА_5 - актовий запис про смерть № 6439.
Після смерті ОСОБА_5 , у порядку ст. 549 ЦК Української PCP 1963 року спадщину прийняла шляхом фактичного прийняття, спадкоємиця першої черги за законом - ОСОБА_6 , оскільки на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем.
20.06.1999 року у зв`язку зі смертю з будинку АДРЕСА_2 був виписаний (знятий з реєстрації місця проживання) ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_6 - актовий запис про смерть № 790, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті.
Після смерті ОСОБА_6 у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняв шляхом фактичного прийняття спадкоємець першої черги за законом - ОСОБА_3 , оскільки на час відкриття спадщини проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем та був її сином, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.126, 133, 135 Сімейного кодексу України.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м. на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .
Судовим розглядом встановлено факт набуття ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 дідуся ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м.
При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центра державної реєстрації» Махортова Ігоря Олександровича за індексним номером 38669511 від 12.12.2017 року на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_2 , суд виходить з того, що раніше у рішенні Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2021 року було встановлено, що з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що 08.12.2017 року за ОСОБА_3 на підставі технічного паспорту, серія та номер: б/н, виданий 06.12.2017, видавник: ТОВ «Профпроект», на підставі рішення Виконавчого комітету місцевої Ради депутатів, серія та номер: 319, видане 17.08.1972, видавник: Виконком Кагановичевської райради депутатів трудящих, на праві приватної власності був зареєстрований житловий будинок, загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 19,5 кв..м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Проте, листом від 30.03.2021 року № 810-11.1-29 Департамент архівної справи та діловодства Одеської міської ради повідомив, що згідно довідкового матеріалу департаменту, а саме: справ фондів, описів справ, журналу надходження документів на зберігання та ін., рішення виконкому Кагановичевської райради депутатів трудящих м. Одеси від 17.08.1972 року № 319, не існує. За інформацією Державного архіву Одеської області в період після війни в м. Одесі було 6 районів: Воднотранспортний (з 1963-Київський), Ворошиловський (з 1958 року-Центральний), Ленінський, Сталинський (з 1961рокуЖовтневий), Іллічівський, Кагановичській (з 1957-Примосрький), тобто в 1972 році Кагановичеського району в м. Одесі вже не було. В перевірених документах Іллічівського та Приморського райвиконкомів за 1972 рік рішення №319 від 17.08.1972 року стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , також не існує.
Крім того, відповідно до листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 15.04.2021 року № 01-19/880 за наявною в ДКВ ОМР інформацією, Одеською міською радою рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не приймалось.
07.04.2021року спеціалістами відділу самоврядного контролю за
використанням і охороною земель та дотриманням вимог земельного законодавства управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради оглянуто земельну ділянку за вказаною адресою. За результатам обстеження складено акт огляду земельної ділянки та встановлено, що на земельній ділянці комунальної власності розташована житлова будівля, яка не експлуатується, земельна ділянка - занедбана.
Згідно з листом від 14.04.2021 № 1165-02/135 Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за даною адресою не зареєстроване.
Листом від 07.04.2021 року № 315/01-08 Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради повідомив, що надати належним чином засвідчені копії карток прописки та поквартирної картки за адресою: АДРЕСА_2 , не виявляється можливим, у зв`язку з тим, що будинкова книга знаходиться у власника та для сканування до Департаменту не надавалась. Департамент також повідомив, що за вказаною адресою був зареєстрований та знятий з реєстрації місця проживання - 11.06.2020 року, у зв`язку зі смертю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За період здійснення Департаментом надання адміністративних послуг ОМР повноважень органу реєстрації з 05.04.2016 року реєстрації місця проживання за вищезазначеною адресою станом на 06.04.2021 року не проводилась.
Таким чином, суд зазначає, що рішення виконкому Кагановичевської райради депутатів трудящих м. Одеси від 17.08.1972 року № 319, не приймалось, тобто його взагалі не існує, а тому документи, що стали підставою для державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на спірний будинок, є підробленими, а відтак, не засвідчували набуття ОСОБА_3 в законному порядку прав на даний будинок.
Разом із тим, в межах даної справи, судом було встановлено, що ОСОБА_4 правомірно набув право власності на спірне домоволодіння на підставі рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих №1681 від 30.12.1950 року "Про відвід земельної ділянки для будівництва житлового будинку", а також договору від 16.01.1951 року "На право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою" укладеному між Житловим Управлінням Виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих з одного боку та ОСОБА_4 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_3 .
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 08.12.2017 року за ОСОБА_3 на підставі технічного паспорту, серія та номер: б/н, виданий 06.12.2017, видавник: ТОВ «Профпроект», на підставі рішення Виконавчого комітету місцевої, серія та номер: 319, видане 17.08.1972, видавник: Виконком Кагановичевської райради депутатів трудящих, на праві приватної власності був зареєстрований житловий будинок, загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 19,5 кв..м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9).
Згідно наданих відомостей з Одеського державного нотаріального архіву №2658/01-20 від 30.10.2024 року, вбачається, що з інформаційних довідок зі спадкового реєстру: відомості про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні; відомості про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_16 відсутні; відомості про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 відсутні; відомості про заведення спадкової справи після сетрі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 відсутні; спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведена приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Ладіною Л.С.
Так, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок, загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 19,5 кв..м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Судом встановлено, що 10.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ладіної Людмили Степанівни з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Донька ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса 08.01.2024 року.
Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ладіна Людмила Степанівна повідомила ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку із пропуском строку зазначеного в ст. 1270 ЦК, та постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, відповідно 1268 ЦК спадщина ними фактично не прийнята і їм необхідно звернутися до суду для отримання додаткового строку на прийняття спадщини або звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
З урахуванням викладеного, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановлено ст. 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що спадкоємцями першої черги права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , які звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, є його дружина - ОСОБА_1 та його донька - ОСОБА_2 .
В судовому засіданні 03.12.2024 року судом в якості свідка була допитана сусідка позивачів ОСОБА_16 , яка повідомила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали разом з донькою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , і за вказаною адресою вони проживали давно до моменту смерті ОСОБА_3 .
Факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджуються поясненнями свідка, обставинами того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають зареєстроване місце проживання за вказаною адресою.
При цьому, з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань та протоколу огляду трупу ОСОБА_3 , встановлено, що смерть останнього настала ІНФОРМАЦІЯ_2 вдома у квартирі АДРЕСА_5 .
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`ясень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.
Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що позивачам необхідно встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання позивачів з ОСОБА_3 на момент його смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки встановлення цього факту породжує для позивачів юридичні наслідки, від яких залежать їх майнові права на спадщину.
Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.
Частиною першою ст. 1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. А відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Ураховуючи, що суд при розгляді цієї справи встановив, що спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали разом з спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини та відповідно до вимог ст.1268 ЦК України, вважаються такими, що автоматично прийняли спадщину, дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини; визнання за ОСОБА_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , право власності на будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_18 та визнання за ОСОБА_2 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , право власності на будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Щодо вимоги про скасування запису про державну реєстрацію, чинна редакція ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачає такий спосіб захисту порушеного права як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а відтак, застосування позивачем такого способу судового захисту, не може призвести до захисту або відновлення порушеного права позивача, є неефективним.
Наведене узгоджуєтьсяв висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 645/3067/19, від 17.08.2022 № 450/441/19, від 22.08.2022 у справі № 597/977/21.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
Враховуючи викладене, в частині вимог про скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно №23879528 щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_2 , суд відмовляє.
Оскільки відсутні вимоги про відшкодування судових витрат, витрати по сплаті судового збору на кориться позивача не стягуються.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ладіна Л.С. про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядок спадкування за законом задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини.
Встановити факт належності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м.
Встановити факт набуття ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 дідуся ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м.
Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центра державної реєстрації» Махортова Ігоря Олександровича за індексним номером 38669511 від 12.12.2017 року на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 (код фізичної особи платника податків - НОМЕР_4 ), яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , право власності на будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_18 .
Визнати за ОСОБА_2 (код фізичної особи платника податків - НОМЕР_5 ), яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , право власності на будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 45,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.
У зв`язку з екстреними та аварійними відключеннями електроенергії, повний текст рішення складено 18.12.2024 року.
Суддя: В. С. Петренко