Провадження №2/752/2248/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про зняття арешту з частки квартири та земельних ділянок,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Раковець Ольга Олегівна в інтересах ОСОБА_2 за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України про зняття арешту з частки квартири та земельних ділянок.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:043:0390, площею 0.1257 га, яка в подальшому була поділена на дві новоутворені земельні ділянки з кадастровими номерами :03:043:0276 площею 0.1048 га та :03:043:0277 площею 0.0209 га.

12.07.2023 за позивачем було зареєстроване право власності на ці ділянки.

В подальшому позивач виявив бажання продати одну з земельних ділянок, але зробити це не зміг, оскільки з`ясувалося, що земельні ділянки перебувають під арештом. Він з`ясував також, що під арештом перебувають ще й 1/6 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є позивач.

Відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, об`єктом обтяження є все майно позивача (реєстраційний номер обтяження 9477806 від 02.02.2010).

Підставою обтяження зазначено постанову слідчого в ОВС ГСУ МВС України Никоненка В.С. від 27.01.2010 в рамках кримінальної справи №13-4051.

Позивач не є та ніколи не був учасником кримінальної справи №13-4051, про рух провадження не повідомлявся, про результати кримінальної справи також повідомлений не був.

З судових рішень, які знаходяться у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, було встановлено, що судом, який розглядав матеріали кримінальної справи № 13-4051 є Печерський районний суд м. Києва.

Зокрема, в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні постанова Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2009 по справі № 4-2826/09, якою було усунуто адвоката від участі в кримінальній справі, постанова Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2009 по справі № 4-2708/09, якою надано дозвіл на затримання обвинуваченого по кримінальній справі № 13-4051, постанова Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2009 по справі № 4-2707/09, якою надано дозвіл на затримання обвинуваченого по кримінальній справі № 13-4051.

Станом на 2010 рік в Печерському районному суді міста Києва матеріали, що підлягають розгляду реєструвалися за прізвищем, ім`ям, по батькові обвинуваченого, підсудного, неосудного та особи, стосовно якої потерпілим заявлено вимогу про притягнення до кримінальної відповідальності в порядку приватного обвинувачення. Номер справи на досудовому слідстві при реєстрації та обліку справи не використовується, справ за 2010 рік відносно позивача не виявлено.

Просила зняти арешт з вищезазначеного майна, яке на праві власності належить ОСОБА_2 , накладений постановою слідчого в ОВС ГСУ МВС України Никоненка В.С. від 27.01.2010 в рамках кримінальної справи №13-4051. Судом на обговорення було винесено питання про закриття провадження у справі.

Представник відповідача ОСОБА_1 не заперечувала проти закриття провадження у справі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи , суд встановив наступне.

ОСОБА_2 з 12.07.2023 є власником земельних ділянки з кадастровим №:03:043:0276, площею 0.1048 га, з кадастровим №:03:043:0277, площею 0.0209 га.

Також позивачу на праві власності належить 1/6 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки від 15.08.2023 №342893397 на все майно ОСОБА_2 накладено арешт на підставі постанови від 27.01.2010, кримінальна справа №№13-4051, ГСУ МВС України, старший слідчий в ОВС ГСУ МВС України Никоненко В.С.

Відомості про те, що позивач у зазначеній кримінальній справі визнаний підозрюваним чи особою, яка в силу закону несе відповідальність за шкоду, завдану кримінально-протиправними діяннями, відсутні.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Вказаний висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19).

У пункті 21.4. цієї постанови Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц.

Так, частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Представник позивача в жовтні 2023 року звернулася до суду із цим позовом в порядку цивільного судочинства, в якому просила усунути перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні власністю шляхом скасування арешту майна, який був накладений в кримінальній справі.

Слідчим був накладений арешт на майно позивача, який не є учасником кримінального провадження, кримінальне провадження розпочато в період дії КПК України 1960 року і є таким, що триває та не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, а тому вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні повинно здійснюватися за правилами КПК України 2012 року.

Наведене свідчить про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини першої ст.255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена (ч.2,3 ст.255 ЦПК України)

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про закриття провадження у цій справі.

Керуючись ст.ст. 200, 255-256, 258, 260-261, 353-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про зняття арешту з частки квартири та земельних ділянок.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, а він має право звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку кримінального судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складений 25.06.2024.

Суддя Ж. І. Кордюкова