ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/5153/23 Провадження № 2/636/766/24
17 червня 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання Кисловської О.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області,
ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Голубніченко Владислава Олеговича, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги таким.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю з моменту укладення шлюбу від 21 січня 2017 року. Від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак спільне життя подружжя не склалося, а тому їх сумісне проживання було припинено. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24 липня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. На теперішній час вихованням та піклуванням про дитину займається мати позивач по справі ОСОБА_1 .. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться станом здоров`я дитини, її психологічним, фізичним, моральним розвитком, припинив будь-яке спілкування з нею, не відвідує, матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, що свідчить про те, що батько дитини-відповідач у справі самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний і моральний розвиток.
З урахуванням викладеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дитини.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явилися, надавши до суду заяву, в якій просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення на його адресу.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином.
Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. При цьому від ОСОБА_2 до суду не надійшло відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
21 січня 2017 року між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія та номер: серія НОМЕР_1 , виданий Чугуївським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №12.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія та номер: НОМЕР_2 виданий 13.02.2018 р. Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №743.
Батьком дитини зазначений Відповідач по справі - ОСОБА_2 .
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24.07.2019 року справа № 636/2768/19 шлюб між сторонами розірваний.

Згодом, а саме 12.01.2021 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (після шлюбу прізвище Позивача - ОСОБА_1 ) був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія та номер: серія НОМЕР_3 , виданий відділом держаної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуєвському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №02.

Судовим наказом Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2020 року по справі № 636/2394/20 визначено стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину починаючи з 02.07.2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно Розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31.03.2023 року, згідно виконавчого листа 636/2394/20 Чугуївського міського суду Харківської області, стягнення з Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02.07.2020 року, і до досягнення дитиною повноліття, складає в розмірі - 47 448, 75 грн..

З довідки Чугуївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 1 ЧМР Харківської області за підписом директора закладу - Надточої Світлани, зазначено, що:

«За час відвідування дитячого закладу дитиною опікувалася мати, ОСОБА_1 . Також мати дитини ОСОБА_1 за час відвідування закладу з усією відповідальністю ставилась до виконання своїх обов`язків: цікавилася успіхами дитини та її життям, регулярно спілкувалася з вихователями з приводу виховного процесу, успіхів дитини, стежила за її станом здоров`я. Регулярно відвідувала батьківські зори, завжди дотримувалась режиму та рекомендацій вихователів.

Мати дитини приділяє належну увагу донці, дитина завжди охайна, доглянута.

Рідний батько не приймає участі у житті дитини, успіхами та розвитком доньки не цікавився, контакту з закладом, який відвідувала дитина не мав та взагалі жодного разу не відвідував, з вихователями не спілкувався.

Дитину до дитячого закладу приводила і забирала мати.».

26.07.2023 р. Комунальним закладом «Центр надання соціальних послуг» Слобожанської селищної ради було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини та складено відповідний акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 0631, в якому в тому числі зазначено:

«На час обстеження було з`ясовано, що ОСОБА_1 (1994 р.н.) та її донька ОСОБА_3 (2018 р.н.) дійсно проживають за вказаною адресою - без реєстрації. ОСОБА_1 - УБД від 2021 р., військовослужбовець в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 (1998 р.н.) зареєстрований за вказаною адресою, але зі слів дружини ОСОБА_1 служить в ЗСУ.»

Також довідкою про склад сім`ї від 27.07.2023 р. № 0077 встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 , до складу сім`ї входять: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

Відповідно до рішення № 39 від 31 січня 2024 року виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, комісія з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до абзацу 9 пункту 8 постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, а саме: не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, матеріально не забезпечує, у зв`язку з чим вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини.

На підставі ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст.7, 150, 155, 164, 166, 180 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), керуючись ст. 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області - задовольнити в повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) відносно неповнолітньої його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. судового збору на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ю. М. Гніздилов