Справа №639/2971/24
Провадження №2/639/1145/24
Жовтневий районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Рубіжного С.О.,
за участю секретаря Чубенко О.С.,
третьої особи ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_1 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Савченко Тетяна Євгенівна про розірвання договору довічного утримання,
ВСТАНОВИВ:
24 травня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 , третіми особами зазначені приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Савченко Тетяна Євгенівна, ОСОБА_1 в якій просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 29 березня 2017 року між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Савченко Т.Є..
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 березня 2017 року вона уклала з відповідачем договір довічного утримання, за яким передала у власність відповідачу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Савченко Т.Є.
Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався довічно утримувати позивача, надаючи необхідне харчування, одяг, прання білизни. Забезпечувати догляд та необхідну допомоіу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили у розмірі мінімальної пенсії щомісячно.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання не виконує, не звертає уваги на потреби і стан здоров`я позивача, не забезпечує харчуванням, медикаментами, не сплачує вартість житлово-комунальних послуг, відмовляє у наданні відповідного догляду. Усю допомогу позивачу надає чоловік.
Останніми роками позивач тяжко хворіє і майже всю свою пенсію витрачає на придбання ліків. Наразі знаходиться у лікарні, потребує додаткової допомоги, проте відповідач жодної допомоги не надає. На пропозицію розірвати договір довічного утримання не реагує.
Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.05.2024 року позов залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.
07 червня 2024 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої, ОСОБА_2 визначила відповідачем ОСОБА_3 і просить суд розірвати договір довічного утримання укладений з відповідачем 29.03.2017 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова віл 10 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання.
Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року залучити до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 ,
Ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року залучено до участі у цивільній справі № 639/2971/24 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Савченко Тетяну Євгенівну.
Також постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Савченко Тетяна Євгенівна, ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.
Розгляд справи розпочато зі стадії відкриття провадження у справі.
Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Савченко Тетяна Євгенівна, ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.
Призначено справу до судового розгляду на 13 листопада 2024 року о 09.00 годині.
Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Савченко Т.Є. подала заяву про розгляд справи у ії відсутність.
Представником третьої особи ОСОБА_1 адкокатом Керімовим А.З. подано клопотання про відкладання розгляду справи.
У зв`язку з неявкою сторін та враховуючи клопотання представника третьої особи, розгляд справи відкладено на 11 грудня 2024 року о 12.00 год.
В призначене судове засідання позивач ОСОБА_2 , не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.12.2024 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
11.12.2024 Представником третьої особи ОСОБА_1 адкокатом Керімовим А.З. подані письмові пояснення, зазначивши, не вірно визначений статус як третьої особи ОСОБА_1 , остання має бути другим відповідачем по даній справі, так як оспорюваний договір було укладено з Відповідачем, ОСОБА_3 в період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , умови договору виконувалися в повному обсязі подружжям під час перебування у шлюбі, де вони разом забезпечували утримання позивача за спільні сімейні кошти. Тому вважаємо, що невірне визначення її статусу в процесі є порушенням норм процесуального права. Також висловлені заперечення щодо доводів не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором довічного утримання, а саме не виконання та не звернення уваги на потреби і стан здоров`я позивача, не забезпечення харчуванням, медикаментами та не сплата житлово-комунальних послуг, оскільки зазначене не відповідають дійсним обставинам справи, відповідно до умов спірного, на думку позивача договору, ОСОБА_1 разом зі своїм колишнім чоловіком, виконували всі обов`язки щодо надання позивачу її потреб, а саме забезпечували продуктами харчування, медичними препаратами, сплачували комунальні послуги, купляли необхідну для домашнього биту техніку, приїздили коли Позивач себе погано почувала, що можуть підтвердити сусіди свідки, а також наші спільні діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які разом із нами відвідували позивача. Однак після розлучення всі відповідні документи квитанції, чеки, договори на придбання техніки та медичних препаратів були вилучені відповідачем у ОСОБА_1 , ймовірно, мета таких дій полягала в тому, щоб позбавити ОСОБА_1 можливості довести виконання подружжям зобов`язань за договором, оскільки за у спільній квартирі не проживає. По-третє, позивач зазначає, що всю допомогу їй надає чоловік, що майже всю свою пенсію витрачає на придбання ліків, а також, що на даний момент вона перебуває в лікарні та потребує додаткової допомоги, яку їй не надає відповідач. Позивач також стверджує, що на її пропозицію розірвати договір довічного утримання відповідач не реагує. Однак ці твердження є необґрунтованими, оскільки відповідач є сином позивача і на сьогоднішній день підтримує та надає належну допомогу своїй матері, а також утримує її. Крім того, після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , відповідач разом з позивачем (матір`ю) прийняв рішення розірвати договір довічного утримання, оскільки договір був укладений саме в період шлюбу ОСОБА_1 та відповідача, а квартира, яка за договором була передана в його власність, є частиною спільної власності подружжя. Тому відповідач вважає, що договір має бути розірваний, оскільки в умовах після розлучення він має інше правове становище щодо цього майна. На виконання умов даного договору витрачалися спільні кошти подружжя, наразі як вбачають матеріали справи, відбувається пасивна поведінка відповідача та поданий позов є фіктивним, так як не має правових наслідків для відповідача та поданий для позбавлення права у отриманні частки саме ОСОБА_1 , тому і подано позов саме після розлучення та позивач не зазначає чому саме прийнято рішення щодо розірвання у 2024 році, а не наприклад у 2020 тощо, так як період укладення договору є 29 березня 2017 року, тобто через сплив сім років вирішив подати на розірвання даного договору, на думку представника ОСОБА_1 даний позов ініційовано безпосередньо відповідачем, так як по сьогоднішній день позивач та відповідач активно проводять життя, відповідач доглядає за своєю матір`ю тощо.
Представником третьої особи ОСОБА_1 адкокатом Керімовим А.З. також подано клопотання про відкладання розгляду справи.
Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання з`явилась, підтримала клопотання про відкладання розгляду справи.
Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив відмовити у задоволенні клопотання про відкладання розгляду справи на підставі п.3 ч.3 ст.223 ЦПК України, відповідно до якої, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.
У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, повідомленого про час та місце розгляду справи, неподання ним відзиву, та відсутністю заперечень проти заочного розгляду справи, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
В судовому засіданні третя особа ОСОБА_1 підтримала письмові пояснення в повному обсязі. Також зазначила, що з відповідачем розірвано шлюб 05 грудня 2023 року. З часу припинення шлюбних стосунків вона не спілкується з ним та позивачем, оскільки остання вважає ії поганою людиною та не бажає з нею спілкуватися. Також зазначила, що відповідач в дійсності є двоюрідним онуком позивача, що не відповідає обставинам викладеним у письмових поясненнях.
Суд, заслухавши третю особу, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 29 березня 2017 року між позивачем ОСОБА_2 , та відповідачем ОСОБА_3 , укладений Договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Савченко Т.Є. за реєстровим №528 (а.с. 3 - 4).
За умовами п.1 Договору, відчужувач передала, а набувач прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2 .
В п. 5 цього договору зазначено, що договір вчиняється за письмовою згодою дружини ОСОБА_3 ОСОБА_1 , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом арківського районного нотаріального округу Харківської області Савченко Т.Є. 29 березня 2016 року за реєстровим номером 526, що призначена для зберігання у справах приватного нотаріуса.
Пунктом 8 договору ОСОБА_3 зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_2 , надаючи їй необхідне харчування, одяг, прання білизни, і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу.
Відчужувач ОСОБА_2 залишається довічно проживати у зазначеній квартирі (п.9)
Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги, сторони визначили, у розмірі мінімальної пенсії щомісячно (п.10)
В разі невиконання ОСОБА_3 взятих на себе за цим договором обов`язків, договір може бути розірваний згідно ст.214,755,756 ЦК України (п.13 договору).
Позивач зверталась до відповідача про розірвання договору з підстав неналежного виконання зобов`язань (а.с.5)
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.
Між тим, статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
В силу ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2024 року у справі № 676/2246/22 визначено, що договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку.
Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Тому зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття, не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину в судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.
Отже, вчиняючи системний аналіз вищенаведеного правового унормування і умов оспорюваного договору, суд з`ясував, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання, в порівнянні з умовами договору, незалежно від вини набувача.
Наявність або відсутність вини набувача в невиконанні/неналежному виконанні умов договору, в сенсі конструкції п.1 ч.1ст. 755 ЦК України, не має значення для вирішення питання про розірвання такого договору.
При цьому обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, з огляду на презумпцію вини відповідача у форматі цивільного судочинства, у відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.76 ЦПК України покладається саме на відповідача, який надає таке утримання.
Таким чином, встановивши, що позивач є особою похилого віку, потребує сторонньої допомоги та догляду, проте відповідач ОСОБА_3 не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання та догляду, при цьому, з боку останнього не надано належних та переконливих доказів протилежного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання та догляду від 29.03.2013, відповідно для задоволення позовних вимог позивача.
Правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду) передбачені ст. 756 ЦК України. Зокрема, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передано, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню (ч. 1 ст. 756 ЦК України).
Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Стосовно доводів представника третьої особи щодо не належного статусу ії у справі, суд зазначає, ОСОБА_1 не є стороною договору довічного утримання, отже і не є належним відповідачем, є колишньою дружиною відповідача та не підтримує спілкування зі сторонами, про що зазначено нею особисто Отже позов подано до належного відповідача.
Відповідно до правил ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 29 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Савченко Тетяною Євгенівною, реєстровий № 528.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Треті особи:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ;
Приватий нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Савченко Тетяна Євгенівна, місцезнаходження: АДРЕСА_6
Повний текст рішення складено 20.12.2024.
Суддя С.О. Рубіжний