Справа № 752/3009/18
Провадження № 2/752/83/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 квітня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретарів судового засідання Ахмеяна Б.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

встановив:

у лютому 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у розмірі 200 000 доларів США та судових витрат у справі.

В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 24 листопада 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, оформлений борговою розпискою, на підставі якого відповідачу у борг було надано грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США, які ОСОБА_3 зобов`язалася повернути до 31 грудня 2017 року.

У встановлений строк відповідачка свої зобов`язання не виконала, платежі задля погашення заборгованості не здійснила.

Відповідачу було направлено претензію щодо стягнення грошових коштів, однак жодної відповіді надано не було, борг не повернуто.

Оскільки відповідач в добровільному порядку відовляється повернути позичені кошти, позивач вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 від 26 березня 2018 року відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачу надано строк для надання письмових заперечень на позов(а.с. 23).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року у зв`язку з тимчасовим відстороненням судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя, на підставі розпорядження керіввника апарату №1093 від 21.05.2018 року справу передано до провадження судді Плахотнюк К.В.

В ході підготовчого провадження відповідачем ОСОБА_3 подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання договору позики недійсним, відповідно до якої остання вказує на підписання правочину під впливом психологічного насильства.

На підставі ухвали від 03.02.2023 року закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду на 21.12.2023 року о 14 год. 00 хв.

У зв`язку з відсутністю сторін розгляд справи судом відкладено на 25.04.2024 р. о 10 год. 00 хв.

На підставі ухвали суду від 25.04.2024 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України залишено без розгляду.

Представник позивачки у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачка або ж її представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 листопада 2017 року позивач ОСОБА_2 надав відповідачу у позику грошові кошти у загальній сумі 200 000 доларів США на підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідач ОСОБА_3 написала та передала позивачу розписку, яка посвідчує передання їй зазначеної грошової суми.

Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання має містити умови отримання позичальником в борг коштів з зобов`язанням щодо їх повернення та дати отримання коштів.

У розписці від 24 листопада 2017 року зазначено, що ОСОБА_3 отримала у борг у ОСОБА_2 200 000 доларів США та зобов`язується їх повернути до 31 грудня 2017 року (а. с. 8).

У вказаній розписці зазначено дату її складення, особу позикодавця та позичальника, суму позики, строк, на який вона надається, та обов`язок позичальника повернути кошти, отримані в борг. На цій розписці міститься підпис позичальника.

Отже, у розписці від 24 листопада 2017 року містяться усі істотні умови договору позики та підтверджують факт отримання позичальником ОСОБА_3 коштів у борг та її зобов`язання з повернення запозичених коштів.

Наведене свідчить, що 24 листопада 2017 року між позивачем і відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 (позикодавець) передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 200 000 доларів США. Борг відповідач зобов`язалася повернути у термін до 31 грудня 2017 року.

Доказів повернення позичених грошових коштів матеріали справи не містять.

22.01.2018 р. ОСОБА_2 на адресу відповідачи було направлено письмову претензію з прохванням повернення боргу. Однак, відповіді отримано не було; лист повернуто за закінченням терміну зберігання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За умовами зазначеного вище договору позики ОСОБА_3 взяла на себе обов`язок повернути кошти, отримані в позику, але у строк, передбачений договором, кошти, отримані в борг, не повернула.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У постанові від 12 листопада 2020 року № 154/3443/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначено, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

У позивача ОСОБА_2 знаходиться оригінал розписки від 24 листопада 2017 року, у якій не зазначено про повернення отриманої позичальником ОСОБА_3 суми позики, що підтверджує те, що боргове зобов`язання повністю не виконане.

З огляду на викладене стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики у сумі 200 000 доларів США.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 5, 202, 533, 598, 599, 625, 638, 1046, 1047, 1051 Цивільного кодексу України статтями 2, 4, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 274 279, 280, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики в розмірі 200 000 доларів США, що на день звернення до суду (14.02.2018 р.) еквівалентно 5 423 920 (п`ять мільйонів чотириста двадцять три дев`ятсот двадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 8 810 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк