Справа № 594/13/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ З А О Ч Н Е /

21 червня 2024 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді: Губіш О.А.

з участю:

секретаря Окулянко У.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 про конфіскацію у власність держави земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

Позивач - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить припинити право власності громадянина російської федерації ОСОБА_1 на земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 0, 1400 га за кадастровим номером :02:001:0146, та площею 0, 1500 га за кадастровим номером :02:001:0235, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Іване Пустенської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, шляхом їх конфіскації в користь держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. В обґрунтування чого, посилається на те, що відповідачем з 21 березня 2014, тобто з дати державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на дані земельні ділянки, успадковані на підставі свідоцтв про на спадщину за заповітом, упродовж строку, встановленого частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України, не відчужено земельні ділянки сільськогосподарського призначення, тому вони, згідно вимог статтей 81, 145 Земельного кодексу України, підлягають конфіскації на користь держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Провадження у справі відкрито на підставі ухвали суду від 05 січня 2024 року з призначенням підготовчого судового засідання, з одночасним повідомленням відповідача через офіційний веб-сайт судової влади.

26 лютого 2024 року за результатами проведення підготовчого розгляду справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача начальник Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Кузь І.І. в судове засідання не з1явився, до суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, хоча про час та місце проведення такого був сповіщений у визначеному законом порядку. Будь-яких заяв чи клопотань щодо відкладення судового засдіння чи проведення такого без його участі до суду не подав. Відзиву на позов відповідачем до суду подано не було.

За таких обставин, за згоди представника позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до якої, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.10.2023 за ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав, 21.03.2014 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0, 1356 га за кадастровим номером :02:001:0146.

Документами, поданими для державної реєстрації права власності на вказані земельну ділянку зазначено свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 1-347, видане 21.03.2014, видавник: ОСОБА_2 , Борщівська державна нотаріальна контора.

Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ЯЛ №048467, виданого Борщівською районною державною адміністрацією Тернопільської області 25 листопада 2009 року на підставі рішення сесії Іване Пустенської сільської ради від 04 листопада 2008 року №310, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №36, що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом реєстровий №1-347, виданим 21.03.2014 державним нотаріусом Борщівської державної нотаріальної контори.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.10.2023 за ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав, 21.03.2014 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0, 1472 га за кадастровим номером :02:001:0235.

Документами, поданими для державної реєстрації права власності на вказані земельну ділянку зазначено свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 1-344, видане 21.03.2014, видавник: ОСОБА_2 , Борщівська державна нотаріальна контора.

Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ЯЛ №049469, виданого Борщівською районною державною адміністрацією Тернопільської області 25 листопада 2009 року на підставі рішення сесії Іване Пустенської сільської ради від 04 листопада 2008 року №310, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №37, що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом реєстровий №1-344, виданим 21.03.2014 державним нотаріусом Борщівської державної нотаріальної контори.

Згідно Витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 07.12.2023 № НВ-023, № НВ-023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0146 становить 3678, 46 грн, земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0235 становить 2857, 38 грн.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У статті 26 Конституції України зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону.

За змістом частин 2, 3 та 4 статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті уразі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Аналогічні положення викладені у статті 319 Цивільного кодексу України.

Приписами статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю.

Статтею 354 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.

Пунктом «е» частини першої статті 140 Земельного кодексу України передбачається, що не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом, є однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку.

За змістом частин 1, 2 та 4 статті 145 Земельного кодексу України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Оскільки ОСОБА_1 протягом року з часу переходу права власності на земельні ділянки площею 0, 1356 га за кадастровим номером :02:001:0146, площею 0, 1472 га за кадастровим номером :02:001:0235, а саме з 21.03.2014, не відчужив, то право власності на зазначені земельні ділянки необхідно примусово припинити, шляхом конфіскації.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий і навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Слід зазначити, що право держави примусово припиняти право власності земельної ділянки, яка мала бути відчужена її власником, передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи, які регламентують цю процедуру, наведені у судовому рішенні.

З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки такий мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельні ділянки не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року.

Крім того, частиною 4 статті 145 ЗК України передбачено, що конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, підлягають до задоволення.

Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 2684 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 13, 14, 41, 131-1 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 346, 373, 374, 378 ЦК України, ст. ст. 22, 81, 143, 145, 148 ЗК України, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 258, 263-265, 268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Припинити право власності громадянина російської федерації ОСОБА_1 на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області:

- площею 0, 1356 га за кадастровим номером :02:001:0146 для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 березня 2014 року за номером 565810;

- площею 0, 1472 га за кадастровим номером :02:001:0235, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 квітня 2021 року за номером 5064933.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області судові витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 2684,00 грн.

Відповідачем може бути подано заяву до Борщівського районного суду Тернопільської області про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, місцезнаходження: 6002, вул. Лисенка,20А, м.Тернопіль, .

Відповідач: ОСОБА_1 , громадянин російської федерації, житель АДРЕСА_1 , російська федерація, РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуюча: