Дата документу 04.12.2024 Справа № 334/1961/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1961/24 Головуючий у 1-й інстанції: Філіпова І.М.
Провадження № 22-ц/807/2105/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про поновлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2019 року у справі № 334/7727/18 його було позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мати дитини - ОСОБА_4 була позбавлена батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2015 року, наміру поновлювати батьківські права ніколи не мала, дитиною не цікавилася, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 16.11.2016 року № 755 «Про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_3 » опікуном була призначена ОСОБА_3 , бабуся дитини та мати ОСОБА_1 .

Позивач сплачує аліменти на утримання доньки, заборгованості не має. 30.01.2024 року ОСОБА_1 уклав трудовий договір з ФОП ОСОБА_5 . На теперішній час позивач усвідомив свою негативну поведінку по відношенню до доньки, розкаявся, став на шлях виправлення, постійно спілкується з донькою як особисто, так і по телефону, має намір самостійно виховувати дочку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив поновити батьківські права ОСОБА_1 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про поновлення батьківських прав відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що у справах про поновлення батьківських прав суд має перевірити, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав (частина четверта статті 169 СК України), тому посилання суду на інші підстави відмови у задоволенні позову, які не пов`язані з позбавленням заявника батьківських прав, є помилковими.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив із того, що обставини, які були підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 наразі продовжують існувати, тому відсутні підстави для поновлення позивача у батьківських правах.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2019 року у справі № 334/7727/18 ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до вказаного рішення мати дитини, ОСОБА_4 рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/8507/15 від 25.12.2015 року була позбавлена батьківських прав. Батько дитини, ОСОБА_1 , 15.09.2017 року був звільнений з ДУ "Оріхівська виправна колонія № 88" після відбуття покарання.

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії довідки № 549 від 01.02.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , під спостереженням нарколога в КНП "ОКЗ НПД" ЗОР не перебуває.

З копії характеристики голови правління ОСББ "На Портовій" П.Г. Житній від 28.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2008 року. За роки проживання за даною адресою проявив себе виключно з позитивного боку, скарг від мешканців та сусідів не надходило. Проживає у сім`ї: батько 1949 року народження, мама 1958 року народження, має доньку, цікавиться її життям, водить на прогулянки, у нього міцна сім`я, живуть дружно та в злагоді. За свідченням сусідів працьовитий, товариський та ввічливий. В побуті доброзичливий, чуйний. Бере участь у громадському житті. За весь час зарекомендував себе як зразковий громадянин, що підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і у спілкуванні з сусідами. Бере активну участь у громадських зборах і необхідних роботах, що проводяться на території житлового кварталу. В конфліктних ситуаціях з сусідами не помічений, а навпаки дружелюбний та по можливості надає їм допомогу.

Відповідно до характеристики ОСОБА_2 від 01.03.2024 року, ОСОБА_1 дбайливий сім`янин, веде себе пристойно, займається дітьми, з повагою відноситься до сусідів.

Згідно психолого - педагогічної характеристики учениці 5-Б класу Запорізького ліцею № 31 ОСОБА_3 від 29.02.2024 № 28, дитина у 2019 році вступила до закладу освіти, маючи соціальний статус «дитина, позбавлена батьківського піклування», проживає з бабусею, ОСОБА_2 , яка є опікуном дитини. Зі слів вчителя початкової школи дитиною протягом навчання в початковій ланці опікувалася тільки бабуся, яка підтримувала тісний зв`язок з учителем, швидко реагувала на звернення. Зі слів класного керівника середньої школи ОСОБА_7 у навчальному 2023-2024 році ОСОБА_3 навчається в 5-Б класі на дистанційній формі навчання, систематично підключається до уроків, домашні завдання виконує не в системі, має низьку навчальну мотивацію, навчальні результати достатньо - середнього рівня. Зі слів дитини вона сумує за батьком, мріє проживати разом з ним. За консультацією та допомогою практикуючого психолога ліцею дитина не зверталася. Класним керівником та адміністрацією навчального закладу підтримуються тісний зв`язок з опікуном ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 офіційно працевлаштувався до ФОП ОСОБА_5 з 01.02.2024 року, на підставі трудового договору, складеного 30.01.2024 у м. Запоріжжя, та має постійний дохід.

Відповідно до характеристики ФОП ОСОБА_5 №178 від 15.04.2024 року, ОСОБА_1 працює комірником з 01.02.2024 року по теперішній час. За період роботи зарекомендував себе позитивно, за характером спокійний та врівноважений, добре знаходить спільну мову зі співробітниками. Протягом усього періоду роботи жодної скарги на нього не надходило, тільки позитивні відгуки. В колективі користується повагою. Добре справляється зі своїми обов`язками.

Суду першої інстанції також було надано висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про поновлення батьківських прав ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного висновку на первинному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 10.10.2016 перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.10.2016 № 649/8 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_3 » малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2015 справа № 335/8507/15-ц про позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_4 (рішення набрало законної сили 05.01.2016) та ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2016 справа № 334/8474/15-к про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою батька дитини ОСОБА_1 .

На підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 16.11.2016 № 755р «Про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_8 » малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було влаштовано під опіку рідної бабусі ОСОБА_2 .

Відповідно до заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2016 справа № 334/1878/16-ц про визнання батьківства ОСОБА_1 та виключення даних про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини (рішення набрало чинності 03.09.2016), а також свідоцтва про народження малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_2 від 14.09.2016, гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4 є батьками дитини.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2017 справа № 334/8474/15-к, враховуючи ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2017 справа № 334/8474/15-к про роз`яснення вироку, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, на підставі яких призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць.

ОСОБА_1 з`явився до відділу служби 15.05.2018 та повідомив, що звільнився з місць позбавлення волі 15.09.2017, але не надав жодного документального підтвердження, з його слів довідка про звільнення з місць позбавлення волі була втрачена.

На запит відділу служби був отриманий 11.06.2018 лист з копією довідки державної установи «Оріхівська виправна колонія № 88» про звільнення 15.09.2017 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з місць позбавлення волі.

Відповідно до підпункту 14 пункту 27 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, служба у справах дітей за місцем походження дитини у разі, коли після повернення з місць позбавлення волі батьки не звернулися із заявою про повернення їм дитини на виховання в сім`ю, збирає документи, необхідні для порушення питання про позбавлення батьків їх батьківських прав.

ОСОБА_1 була роз`яснена процедура повернення дитини на виховання в його сім`ю, але ОСОБА_1 в письмовому поясненні 15.05.2018, наданого до відділу служби, було зазначено про відсутність можливості повернути доньку до нього на виховання, тому надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2019 справа № 334/7727/18 про позбавлення батьківських прав (рішення набрало чинності 16.02.2019) ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав.

Органом опіки та піклування встановлено, що з 01.02.2024 року ОСОБА_1 офіційно працевлаштувався, за період роботи зарекомендував себе позитивно; заборгованості зі сплати аліментів не має; винаймає за усною домовленістю житло, у якому спеціалістами відділу служби 29.04.2024 року здійснено обстеження умов проживання, встановлено, що умови проживання створені належним чином; опікун дитини надала згоду на поновлення батька ОСОБА_1 в батьківських правах відносно доньки.

Також, при наданні висновку органом опіки та піклування вислухано думку дитини, яка надала згоду на поновлення батька ОСОБА_1 в батьківських правах відносно неї та на виховання з його боку.

На підставі вказаних обставин орган опіки та піклування зробив висновок про доцільність поновлення батьківських прав позивача відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно із частинами першою, третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Отже, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

Конвенція про права дитини ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

При цьому, у конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 52).

Враховуючи викладене, апеляційний суд, заслухавши думку дитини, врахувавши, що позивач систематично сплачує аліменти на утримання доньки, його бажання займатися вихованням своєї доньки та турбуватися про неї, про що також свідчить і поданий ним позов про поновлення батьківських прав, встановивши, що поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, істотно змінилися, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність поновлення батьківських прав позивача відносно його доньки, дійшов висновку про поновлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аналізуючи обставини справи, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не змінив свого ставлення до батьківських обов`язків.

З урахуванням встановлених обставин та вищенаведених норм матеріального права колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити батьківські права ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 16 грудня 2024 року.

Головуючий Д.А.Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А.Онищенко