Дата документу 29.03.2024
Справа № 2-2618/09
Провадження № 4-с/334/7/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліна Т.Є.,

за участю секретаря Мохунь М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представника скаржника адвокат Леліков Сергій Олегович на дії начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представника скаржника адвокат Леліков С.О. на дії начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зобов`язання вчинити певні дії.

Скарга обґрунтована тим, що 26.08.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення за позовом ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 у справі №2-2618/2009, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк» заборгованості за кредитним договором №914-Ф від 19.10.2007 у розмірі 2 306 436,32 грн., а також держмито у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі - 30 грн.

05.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист №2-2618/2009 та 02.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. було відкрито виконавче провадження № 63783120 на виконання вказаного виконавчого листа.

Ухвалою від 07.12.2023 року по цивільній справі №2-2618/2009 судом було затверджено мирову угоду, укладену 16.11.2023 року між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк». У відповідності до ч. 2 ст. 208 ЦПК України мирова угода є виконавчий документом

09.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. було закінчено виконавче провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» 1404-УІІІ (далі - Закон 1404-УІП), знято обтяження, накладені в межах даного провадження.

Не зважаючи на це на сьогодні існують не зняті з майна ОСОБА_1 наступні обтяження:

- номер запису про обтяження: 42836950, дата час державної реєстрації 19.10.2011, 17:32:05; державний реєстратор Білай О.А. департамент реєстраційних послуг ЗМР; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №20722544, виданий 18.10.2011 року, видавник: державний виконавець Васін П.В., на виконанні перебуває виконавчий лист 2-2618 виданий 05.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя; підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 59120192 від 06.07.2021; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: відділ державної виконавчої служби ЗРУЮ; особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ;

- номер запису про обтяження: 42833422, дата час державної реєстрації 19.10.2011, 17:17:35; державний реєстратор Білай О.А. департамент реєстраційних послуг ЗМР; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №20722544, виданий 18.10.2011 року видавник: державний виконавець Васін П.В., на виконанні перебуває виконавчий лист 2-2618 виданий 05.11.2009 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя; підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 59120192 від 06.07.2021; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: відділ державної виконавчої служби ЗРУЮ; особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому району Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 31.10.2023 року ВП №20722544 з примусового виконання виконавчого листа №2-2618 виданого 05.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було завершено у зв`язку із поверненням стягувачу 28.12.2011 року на підставі п. З ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час).

Наразі відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 у відділі відсутні, надати копії матеріалів також неможливо.

При виконанні виконавчого листа № 2-2618/2009, виданого 05.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя відсутні відомості про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та відсутні виконавчі провадження, відкриті по стягненню виконавчого збору. Приватним виконавцем Безмагаричних М.А. також не було досягнуто мети стягнення та жодних сум з ОСОБА_1 також стягнуто не було.

Таким чином підстав для подальшого застосування до ОСОБА_1 обмежень застосованих державною виконавчою службою відсутні, а отже вони підлягають зняттю на підставі частини 5 статті 59 Закону «Про виконавче провадження».

Представник скаржника просить зобов`язати посадових осіб Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешти з майна ОСОБА_1 , за номерами запису про обтяження 42836950 та 42833422.

18 січня 2024 року, представник позивача у справі АТ «Державний ощадний Банк України», використовуючи систему «Електронний суд» надав письмові пояснення по скарзі ОСОБА_1 . Вказав, що 07.12.2023 ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-2618/09 була затверджена мирова угода, укладена між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 в процесі виконання рішення суду, в межах виконавчого провадження № 63783120. 09.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №63783120 та у відповідності до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення суду. З огляду на вищевикладене АТ «Ощадбанк» не заперечує проти зняття арешту з майна боржника та просить суд розглянути скаргу без участі представника АТ «Ощадбанк».

26 січня 2024 року, від заступника начальника Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на скаргу про зобов`язання вчинити певні дії. У відзиві зазначила, що за фізичною особою ОСОБА_1 дійсно наявні обтяження нерухомого майна за номерами запису про обтяження 42836950 та 42833422.

На виконанні у Відділі державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції перебувало ВП № 20722544 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2618/09 від 05.11.2009, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 , РПОКПП: НОМЕР_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», суми борту у розмірі 2308166,32 грн.

Згідно даних АСВП-Спецрозділ ВП № 20722544 перебувало на виконанні у заступника начальника відділу - Тимофєєвої О.Г. Виконавчий документ надійшов на виконання до Відділу 10.08.2010, виконавче провадження зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження за №20722544. 10.08.2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 20722544. ВП № 20722544 завершено 28.12.2011 на підставі повернення виконавчого стягувачу відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за редакцією діяла на той час) - відмова стягувача від майна боржника. Надати копії матеріалів ВП № 20722544 не є можливим у зв`язку з його знищенням.

Першочергово примусове виконання виконавчого документу здійснювалось у рамках виконавчого провадження № 16865026. Виконавчий документ надійшов на виконання до відділу 19.01.2010, виконавче провадження зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження за № 16865026.

22.01.2010 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 16865026.

01.02.2010 року у рамках примусового виконання ВП № 16865026. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідно якої, постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 виконавчий збір у розмірі 230816.63 грн.

08.06.2010 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.6 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (за редакцією Закону, що діяла на той час).

З урахуванням ч. 3 ст. 28 Закону, у виконавчих провадженням з повторного виконання вищезазначеного виконавчого документу, а саме ВП № 20722544 постанова про стягнення виконавчого збору не виносилась.

До скарги від 09.01.2024 представника ОСОБА_1 не долучено документів, які б свідчили про сплату виконавчого збору під час примусового виконання виконавчого документу та сплату винагороди приватного виконавця, сплачену у рамках ВП № 63783120. До того ж, у постанові про закінчення ВП №63783120 від 09.01.2024 відсутня інформація щодо сплати боржником винагороди приватного виконавця. Керуючись вищевикладеним, виконавчий збір, винесений у рамках ВП № 1686502 розмірі 230816,63 грн. станом на 18.01.2024 не стягнуто. Отже, станом на 24.02.2024 вважає, що відсутні підстави для зняття обтяження з нерухомого майна боржника №42836950, №42833422.

31 січня 2024 року були подані письмові пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Лелікова С.О. в яких він звернув увагу, що приватний виконавець помилково посилається на статтю 28 в законі №606-ХІV.

04 березня 2024 року, представник ОСОБА_1 адвокат Леліков С.О подав письмові пояснення у справі.

Представник скаржника адвокат Леліков С.О. просив судове засідання 29.03.2024 провести без його участі, скаргу просив задовольнити.

Заступник начальника Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гінатуліна А.Р. в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача у справі АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явились, просили розгляд скарги проводити без їх участі, щодо зняття арешту не заперечують.

Дослідивши матеріали скарги, надані пояснення та заперечення, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26.08.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення у справі №2-2618/2009 за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Шевченківське відділення №7858 ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , згідно якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Шевченківське відділення №7858 ВАТ «Ощадбанк» заборгованість у сумі 2 306 436,32 грн, а також держмито у розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн. (а.с. т.1 а.с. 56-57)

05.11.2009 року представнику позивача було видано виконавчий лист у справі. ( т. 1 а.с.59)

Як посилається у своєму відзиві заступник начальника Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) першочергово примусове виконання виконавчого документу здійснювалось у рамках виконавчого провадження № 16865026. Виконавчий документ надійшов на виконання до Відділу 19.01.2010 року, виконавче провадження зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження за № 16865026.

22.01.2010 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 16865026.

01.02.2010 у рамках примусового виконання ВП № 16865026. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідно якої, постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 виконавчий збір у розмірі 230 816,63 грн.

08.06.2010 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.6 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (за редакцією Закону, що діяла на той час).

Суд звертає увагу, що в цьому ж відзиві представник ДВС зазначає, що надати копії матеріалів виконавчого провадження не є можливим, у зв`язку із його знищенням. Тобто суд позбавлений можливості встановити які саме дії були вчинені державним виконавцем під час виконання виконавчого листа у справі 2-2618/09.

Згідно копії виконавчого листа від 05.11.2009 року, яку надав представник скаржника, виконавчий лист було повернуто 08.06.2010 року «суму боргу не стягнуто» та повернуто 28.12.2011 року на підставі п.3 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». (т.2. а.с.193)

02.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63783120.

07.12.2023 ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-2618/09 була затверджена мирова угода, укладена між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 в процесі виконання рішення суду, в межах виконавчого провадження № 63783120.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

09.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №63783120 та у відповідності до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення суду.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

На час відкриття виконавчого провадження №16865026 та повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачу діяв Закон України «Про виконавче провадження» N 606-ХІV станом на 27.11.2009.

Статтею 46 цього закону було визначено, що Закон України «Про виконавче провадження» у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Отже, в різні періоди та в різних редакціях Закону «Про виконавче провадження» як 1999 таку N 606-ХІV так і 1404-VІІІ від 2016 року містилися різні формулювання щодо стягнення виконавчого збору, в одні 10% від фактично стягнутих сум, в інших 10% від загальної суми до стягнення, тобто відповідальність боржника зменшувалась та збільшувалась.

З цього приводу висловився Верховний суд, зокрема в постанові від 20.05.2021 у справі №640/32814/20 суд звернув увагу на неприпустимість зворотної дії закону у часі крім випадків, холи вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, з огляду на це відповідальність остановлена у формі виконавчого збору встановлюється на час першого подання виконавчого документа.

Суд критично оцінює посилання заступника начальника Запорізького відділу державної виконавчої служби Гінатуліної А.Р. на не стягнення виконавчого збору, оскільки нею не наведено які суми були фактично стягнуті з ОСОБА_1 та з яких згідно Закону виконавчий збір повинен був стягнутий.

Відносно зазначеного у відзиві про відсутність доказів стягнення основної винагороди приватного виконавця слід навести судову практику з цього питання та зазначити, що підстави для стягнення основної винагороди у Приватного виконавця також були відсутні з огляду на позиції Верховного суду, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема від 28.07.2023 року у справі №640/28577/21, 03.03.2020 у справі № 260/801/19, від 10.09.2020 у справі № 120/1417/20-а, від 28.10.2020 у справі № 640/13697/19 в яких йдеться про те, шо основна винагорода стягується в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми».

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у завершеному виконавчому провадженні унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна та реалізації права власності.

Наявність протягом тривалого часу (понад 13 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).

Суд також звертає увагу, що ОСОБА_1 позбавлений іншого способу захисту свого права на мирне володіння майном, аніж оскарження дій виконавця щодо незняття арешту із належного йому майна. При цьому суд виходить із того, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку,

На підставі зазначеного суд вважає, що не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, зокрема закінчення виконавчого провадження, укладення мирової угоди, враховуючи позицію позивача у справі, відсутність виконавчого провадження, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, вимоги скарги ОСОБА_1 про зобов`язання зняти арешти за номерами записів про обтяження 42836950 та 42833422 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.447-453, 353 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представника скаржника адвокат Леліков С.О., на дії начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати посадових осіб Запорізького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , РОНКПП НОМЕР_1 , а саме:

- номер запису про обтяження: 42836950, дата час державної реєстрації 19.10.2011, 17:32:05; державний реєстратор Білай О.А. департамент реєстраційних послуг ЗМР; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №20722544, виданий 18.10.2011, видавник: державний виконавець Васін П.В., на виконанні перебуває виконавчий лист 2-2618 виданий 05.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя; підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 59120192 від 06.07.2021; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: відділ державної виконавчої служби ЗРУЮ; особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ;

- номер запису про обтяження: 42833422, дата час державної реєстрації 19.10.2011, 17:17:35; державний реєстратор Білай О.А. департамент реєстраційних послуг ЗМР; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №20722544, виданий 18.10.2011, видавник: державний виконавець Васін П.В., на виконанні перебуває виконавчий лист 2-2618 виданий 05.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя; підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 59120192 від 06.07.2021; вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: відділ державної виконавчої служби ЗРУЮ; особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Баруліна Т. Є.