У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., представника скаржника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи ПАТ «МТБ Банк» Філатова Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 (надалі за текстом - скаржник) в особі свого представника адвоката Семка Володимира Юрійовича звернулася до Подільського районного суду міста Києва зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, у якій просила: визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 01.11.2023, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кісельовою Віталіною Володимирівною щодо виконання виконавчого листа № 2607/15369/12, виданого Подільським районним судом міста Києва 20.12.2013 на виконання Рішення Подільського районного суду міста Києва у цивільній справі № 2607/15369/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до скаржника, про стягнення заборгованості.

В обґрунтування скарги зазначено, що заочним Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04.03.2013 року у цивільній справі № 2607/15369/12 було задоволено позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», до скаржника, про стягнення заборгованості. За вказаним Рішенням Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2607/15369/12 від 20.12.2013, на підставі якого приватним виконавцем Кісельовою В.В. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 від 01.11.2023. Крім того, постановами від 01.11.2023 приватним виконавцем накладено арешт на майно і кошти боржника.

Постанову про відкриття виконавчого провадження скаржник не отримувала, відкриття виконавчого провадження їй стало відомо 07.11.2023 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у приватного виконавця.

Скаржник не погоджується з прийнятою постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, вважає її неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з наявністю на момент винесення згаданої постанови одразу кількох передбачених законом обставин, кожна з яких виключає відкриття провадження за виконавчим листом по справі № № 2607/15369/12. Так, зазначений виконавчий лист не підлягає повторному пред`явленню до виконання, до того ж, стягувачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Крім того, відкрите раніше на примусове виконання даного виконавчого листа виконавче провадження було закінчено в 2017 році, у зв`язку з передачею іпотекодержателю майна, яке було предметом іпотеки, і не може бути розпочате знову з огляду на приписи ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження.

08.12.2023 представник скаржника подав до суду додаткові пояснення з долученими до них доказами. Відповідно до змісту пояснень, 22.01.2008 року між скаржником та ВАТ «Морський транспортний банк» було укладено договір іпотеки, за яким предметом іпотеки визначено земельну ділянку площею 0,1569 га, що належала скаржнику на праві приватної власності. Рішенням загальних зборів акціонерів від 08.07.2010 назву та тип ВАТ «Морський транспортний банк» змінено на ПАТ «Марфін Банк». Дана земельна ділянка у 2017 році як предмет іпотеки була передана іпотекодержателю, яким на той час було ПАТ «Марфін Банк». Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 28.12.2017 назву ПАТ «Марфін Банк» змінено на ПАТ «МТБ Банк».

Станом на 01.12.2023 власником зазначеної ділянки є ПАТ «Марфін Банк». При цьому, відповідно до статуту, ПАТ «МТБ Банк» є правонаступником ПАТ «Марфін Банк», ВАТ «Морський транспортний банк» за всіма правами та зобов`язаннями.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити.

Представник ПАТ «МТБ Банк» в судовому засіданні зазначив, що скарга не стосується порушень, допущених раніше іншими виконавцями, наполягав на тому що скаржник вчасно не скористалась правом на оскарження дій виконавців, а тому, скарга задоволенню не підлягає.

Приватний виконавець Кисельова В.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином.

Згідно із ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Дослідивши матеріали скарги, суд встановив наступне.

Скаржником у 2008 році було укладено з ВАТ «Морський транспортний банк» кредитний договір, для забезпечення виконання зобов`язань за яким було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки за вказаним договором було визначено земельну ділянку площею 0,1569 га, що належала скаржнику на праві приватної власності.

Відповідно до матеріалів справи, рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 28.12.2017 назву ПАТ «Марфін Банк» змінено на ПАТ «МТБ Банк», рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 28.12.2017 назву ПАТ «Марфін Банк» змінено на ПАТ «МТБ Банк».

Заочним Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04.03.2013 року у цивільній справі № 2607/15369/12 було задоволено позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк», стягнуто зі скаржника на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 139 956, 31 доларів США, що еквівалентно 1 118 670,79 грн, за відсотками - 53 978,13 доларів США, що еквівалентно 431 447,19 грн, за комісією - 92 905,57 грн, пені - 454 951,93 грн, штрафу - 44 076,12 грн та судовий збір у розмірі 3 219 грн, що разом складає 2 145 270,60 грн. На виконання зазначеного Рішення Подільським районним судом міста Києва 20.12.2013 було видано виконавчий лист у справі № 2607/15369/12.

На зазначеному виконавчому листі державним виконавцем Назаренко О.Ю. проставлено відмітку від 13.03.2015 про повернення виконавчого листа стягувачу (причина повернення - п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з постанови державного виконавця Назаренко О.Ю. про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від 06.06.2016, у червні 2016 року, тобто, через один рік і три місяці після повернення виконавчого листа, стягувачем повторно пред`явлено виконавчий лист до виконання.

Крім того, на виконавчому листі проставлено відмітку державного виконавця Назаренко О.Ю. від 26.07.2017 про повернення виконавчого листа стягувачу (причина повернення - ст. 39 п. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до інформації із Державного земельного кадастру, 23.06.2017 було зареєстровано право власності ПАТ «Марфін Банк» на земельну ділянку площею 0,1569 га, визначену як предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним скаржником з ВАТ «Морський транспортний банк», є ПАТ «Марфін Банк», яке було іпотекодержателем (а також стягувачем у виконавчому провадженні) в 2017 році), станом на 01.12.2023 власником зазначеної ділянки є ПАТ «Марфін Банк». При цьому, відповідно до статуту ПАТ «Мтб Банк» є правонаступником по всім правам та зобов`язанням ПАТ «Марфін Банк» та ВАТ «Морський транспортний банк».

26.06.2017 державним виконавцем Назаренко О.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 з примусового стягнення зі скаржника боргу за виконавчим листом № 2607/15360/12 від 20.12.2013. Державним виконавцем було встановлено, що майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю, або придбано ним відповідно до вимог ЗУ «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

01.11.2023 приватним виконавцем Кісельовою В.В. було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Подільським районним судом міста Києва 20.12.2013 на виконання заочного Рішення суду від 04.03.2013 року у справі № 2607/15369/12.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону на час відкриття виконавчого провадження в червні 2016 року), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону на час відкриття виконавчого провадження в червні 2016 року), було встановлено строк пред`явлення виконавчого листа тривалістю один рік.

Таким чином строк для пред`явлення виконавчого листа було пропущено ще в 2016 році, при цьому, відомості про поновлення даного строку в матеріалах справи відсутні і суду не надавались.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому, законодавством не передбачена можливість повторного пред`явлення виконавчого листа, якщо виконавче провадження було закінчене на підставі ст. 39 п. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що у 2017 році відбулась фактична передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що є одним із способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції закону на час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження), після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції закону на час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження в 2017 році), у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Отже, зазначений виконавчий документ мав бути надісланий разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до Подільського районного суду м. Києва, а не повернутий стягувачу.

За змістом ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд, дослідивши матеріали скарги, вважає, що доводи скаржника підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України, доказами.

Водночас, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростовували викладені в скарзі обставини та висновки, суду не надавалось.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 було винесено приватним виконавцем Кісельовою В.В. за відсутності для цього правових підстав.

Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає повноважень виконавця на вчинення таких дій за відповідних обставин, відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 і подальші виконавчі дії в межах даного провадження є неправомірними та порушують права заявника, а відтак, постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кісельової В.В. від 01.11.2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 259 - 261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання - задовольнити;

Визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 01.11.2023 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кісельовою Віталіною Володимирівною на підставі виконавчого листа, виданого 20.12.2013 року на виконання Рішення Подільського районного суду м. Києва у цивільній справі № 2607/15369/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості;

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. В. Гребенюк