Справа № 196/699/23
№ провадження 2/196/33/2024
11 червня 2024 року смт. Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,
учасників справи:
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки - адвоката Бойка Ю.О.,
відповідачки ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна тітка - ОСОБА_4 (двоюрідна сестра її матері ОСОБА_5 ; мати померлої і її рідний дід ОСОБА_6 були рідними братом і сестрою). Після смерті тітки вона звернулась до приватного нотаріуса Кравчук С.В. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, як єдиному спадкоємцю за законом. Нотаріусом була відкрита спадкова справа №58/2020.
Приватний нотаріус виявив сумніви у можливості документального підтвердження родинних відносин між нею і померлою двоюрідною тіткою з її сторони та рекомендував звернутися до суду за встановленням факту, що має юридичне значення.
31.03.2021 р. приватний нотаріус Кравчук С.В. винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та дві земельні ділянки, посилаючись на існування заповіту, який складено не на її користь, також зазначила про необхідність документального підтвердження родинних відносин між нею і померлою двоюрідною тіткою.
У справі №196/1372/21 рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2021 р. було відмовлено у задоволенні вимог про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2022 року вказане рішення суду першої інстанції було скасоване, а її заява була залишена без розгляду з роз`ясненням, що вона може звернутися до суду із відповідним позовом на загальних підставах через існування цивільно-правового спору. Із вказаних судових рішень вона дізналась про особу, на користь якої був складений заповіт від імені ОСОБА_4 - це відповідачка ОСОБА_2 . Датою нотаріального посвідчення заповіту є 07 червня 2017 року. До цього ні нотаріус, ні інші особи її про це не повідомляли.
Вона є єдиним спадкоємцем за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 її двоюрідної тітки - ОСОБА_4 . Крім того, вона тривалий час фактично проживала зі спадкодавцем однією сім`єю, бо лише вона доглядала за спадкодавцем з жовтня 2017 року постійно. Саме з цього періоду вона особливо потребувала сторонньої допомоги у зв`язку з погіршенням здоров`я. До цього часу вони були дружніми та постійно родичалися. Для неї було несподіваним, коли у червні 2017 року молода сім`я ОСОБА_7 взялися доглядати ОСОБА_4 , забравши до свого помешкання її з усіма документами і статками, оскільки вони були чужими одне для одного.
Однак, у жовтні 2017 року ОСОБА_4 знову опинилася у себе вдома, запросила її за нею доглядати та піклуватися, що вона до самої її смерті й робила. За увесь цей час вона ні про ОСОБА_2 , ні про заповіт не повідомляла. Самого заповіту на нотаріальному бланку від померлої на користь ОСОБА_2 в її помешканні по АДРЕСА_1 не було. За таких обставин вона має сумніви, що заповіт, який складений 07 червня 2017 року і посвідчений нотаріусом, відповідав вільному волевиявленню заповідача і відповідав його волі, через те, що вже через чотири місяці особа, яка взялася доглядати пристарілу ОСОБА_4 і на яку складено заповіт, відмовилася від такого піклування і залишила пристарілу особу наодинці в її помешканні.
На це вказує той факт, що у період з червня по жовтень 2017 року ОСОБА_4 , яка страждала на старечий склероз, тобто деменцію пізнього віку, у віці 73 років залишалася без турботи зі сторони осіб, які взялися про неї піклуватися. На це вказує і той факт, що людина, у якої ніколи не було дітей, яка проживала сама і яка постійно відкладала грошові збереження, у жовтні місяці 2017 року залишилася без будь-яких грошей, окрім пенсії. Те, що люди, які взялися доглядати пристарілу особу не піклувалися про збереження накопиченого ОСОБА_4 грошового статку.
Безпосереднє спілкування її з ОСОБА_4 , як до посвідчення заповіту, так і після цього, слідує, що волевиявлення заповідача очевидно не було вільним і не відповідало волі заповідача. І те, що заповіт на нотаріальному бланку опинився у ОСОБА_2 підтверджує те, що її діяння у період червень-жовтень 2017 року прямо вплинули як на факт складення заповіту саме на цю особу, так і на формування волевиявлення на підписання заповіту проти дійсної волі заповідача. Якби це була щира воля спадкодавця, то заповіт знаходився б у неї, а не у ОСОБА_2 , і про цей заповіт знали б і інші особи.
Про те, що спадкодавець була у нотаріуса і складала заповіт ОСОБА_4 ніколи не згадувала з огляду на її захворювання з ознаками деменції пізнього віку, не мала примірника заповіту при собі, бо не було у неї на це ні волі, ні усвідомленого волевиявлення, щоб зробити на випадок своєї смерті таке розпорядження.
Крім того, таке розпорядження ОСОБА_4 не могла скласти саме таким чином, щоб стверджувати у заповіті, що вона може і добре розуміє "нікчемність заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору", якого вона ні з ким не укладала; що добре розуміється у "праві на відмову від спадщини", коли спадщина ще не відкрита; що добре усвідомлює "право на обов`язкову частку у спадщині", коли у неї не було жодного утриманця; що вона добре усвідомлює "право заповідача на скасування та зміну заповіту", коли вона взагалі не збиралася складати заповіт на будь-кого.
До червня 2017 року у ОСОБА_4 були два державні акти з серіями і номерами, з датою їх видачі, а в заповіті такої інформації немає. Після смерті ОСОБА_4 цих державних актів не виявилося у помешканні спадкодавця, але їх надала нотаріусу ОСОБА_2 . Тобто на час складення заповіту у нотаріуса державних актів не було.
Вважає, що зазначені вище обставини доказують те, що волевиявлення заповідача при складанні заповіту та його нотаріальному посвідченні не було вільним і не відповідало її волі, оскільки на таке волевиявлення впливали обставини життя за участі ОСОБА_2 , яка мала у період з червня 2017 року по жовтень 2017 року безпосередній вплив на волю пристарілої та хворої людини.
Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Доказом того, що ОСОБА_4 не мала власної волі на складання заповіту є і те, що вона 12.06.2017 року уклала договори оренди на земельні ділянки, що увійшли у заповіт, на 49 років 11 місяців і 30 днів з ОСОБА_8 . Це фактично спростовує дійсність волевиявлення ОСОБА_4 передати в порядку спадкування ОСОБА_2 право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками після її смерті.
Як єдиний спадкоємець за законом, віднесений до п`ятої черги, для захисту своїх спадкових прав вона вважає за необхідне пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним заповіту на користь ОСОБА_2 , оскільки волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Все майно після смерті ОСОБА_4 повинно спадкуватися за законом і за нею повинно бути визнано право власності на все спадкове майно після смерті ОСОБА_4 .
Також зазначила, що ОСОБА_4 на час своєї смерті проживала в будинку АДРЕСА_1 .
Її мати - ОСОБА_9 , яка вже померла раніше, і ОСОБА_4 були двоюрідними сестрами, оскільки її мати і батько матері були рідними братом і сестрою, походячи від одних і тих же батька та матері, документальні відомості про яких не збереглися на теперішній час. Однак, наявність родинних стосунків між нею та спадкодавцем, як двоюрідною племінницею та відповідно двоюрідною тіткою, можуть підтвердити односельці, які знають історію їхніх родинних відносин з життя, а також про родинні відносини її матері та ОСОБА_4 , як двоюрідних сестер.
Враховуючи викладене позивачка просить:
- визнати за нею право на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 двоюрідної тітки ОСОБА_4 , як за спадкоємцем п`ятої черги у розумінні статті 1265 ЦК України;
- визнати недійсним посвідчений приватним нотаріусом заповіт, складений 07 червня 2017 року від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у зв`язку зі встановленням, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, як про те йдеться у ст. 1257 ЦК України.
- визнати за нею, як за спадкоємцем п`ятої черги в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 двоюрідної тітки ОСОБА_4 , право власності на таке майно:
4. Судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27.06.2023 р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 64).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06.09.2023 р. витребувано від приватного нотаріуса Кравчук С.В. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 (а.с. 81-82).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.134).
Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Новостроївка Царичанського району, Дніпропетровської області. Її батьки - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Батьки, із залученням в якості хрещеної матері ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та хрещеного батька ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , провели обряд її Хрещення в СвятоВоскресенському Храмі в с.Могилів по вул. Панікахи. Хрещений ОСОБА_13 був одружений з ОСОБА_4 . У сім`ї молодого подружжя сталася велика біда - народилася мертва дитина, дітей у подружжя ОСОБА_14 та ОСОБА_15 більше не було. Саме тому з її появою в якості хрещениці, ОСОБА_13 та його дружина ОСОБА_16 вважали її за рідну доньку. Її рідні батьки та хрещені ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , його дружина ОСОБА_4 працювали спільно в колгоспі «Україна» (ТОВ «Україна»), а саме на фермі, що розташована в с.Новостроївка на посадах доярок, хрещений та рідний батько виконували обов`язки скотарів. Постійно підтримували дружні стосунки, святкували свята, допомагали один одному по господарству.
У 2001 році помер хрещений батько, після смерті хрещеного ОСОБА_4 продовжувала відноситися до неї, як до доньки та приймала активну участь у її житті, була присутня на усіх родинних світах в якості члена сім`ї.
У 2007 році вона дізналася від матері, що ОСОБА_4 продала будинок в АДРЕСА_2 та придбала будинок в центрі АДРЕСА_3 . На території даного домоволодіння вона жодного разу не була, оскільки з ОСОБА_4 вони завжди зустрічалися на території домоволодіння, де мешкала її мама, що розташоване по АДРЕСА_4 .
07 червня 2017 року до неї зателефонувала ОСОБА_4 та попросила підійти до офісу нотаріуса Сало В.В. Прибувши в приміщення приватного нотаріуса, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 , передала їй заповіт, складений на її ім`я та оригінали двох державних актів на право власності на земельні ділянки, пояснивши це тим, що це її добровільне волевиявлення та бажання її покійного чоловіка. Крім того, в розмові остання повідомила, що її волевиявлення жодним чином не вплине на подальші їхні стосунки та не змушує її ні до яких дій, а саме догляду чи обслуговування останньої у разі потреби.
Вважає, що вказані позивачкою ОСОБА_1 у позовній заяві факти є надуманими та необґрунтованими, поданими з метою заволодіння майном померлої, так само як і те, що вона має родинні стосунки з ОСОБА_4 .
Зазначена позивачкою інформація про те, що молода сім`я ОСОБА_7 взялися доглядати ОСОБА_4 , забравши до свого помешкання з усіма документами і статками, є неправдивою та видуманою.
Твердження позивачки, що саме в момент підписання заповіту ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій, ґрунтуються на припущеннях.
Відповідно до змісту заповіту, дієздатність заповідача було перевірено. Заповіт складено за адресою робочого місця приватного нотаріуса: АДРЕСА_5 . Заповіт посвідчено 07 червня 2017 року, заповідач померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто з моменту його укладення минуло більше 3 років, а тому за весь цей час ОСОБА_4 мала можливість скасувати, змінити або укласти новий заповіт, звернутися до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення відносно неї психологічного чи фізичного тиску щодо прийнятого нею рішення. Проте, даним правом за життя остання не скористалась, що свідчить про її бажання розпорядитись своїм майном, як зазначено у заповіті.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права власності на майно, як за спадкоємцем п`ятої черги зазначає, що позивачкою до позову не долучено будь-яких належних доказів, які б підтверджували цей факт.
Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с. 71-74).
Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Посилається на те, що по даній справі вона, як приватний нотаріус не може виступати відповідачем з огляду на висновки Верховного Суду у справі №474/106/18 від 15.04.2020 року, а саме: нотаріус не може бути відповідачем, оскільки предметом позову є спір про право. Виходячи з норм ЗУ "Про нотаріат" у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не може бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їхні права порушені нотаріальними діями. Нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, на стороні відповідача.
Також зазначила, що 16.11.2020 р. на підставі заяви ОСОБА_1 нею було заведено спадкову справу №58/2020 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В. 07 червня 2017 року за реєстром №509, померла ОСОБА_4 заповіла частину свого майна іншій особі. Також 22 січня 2021 року до неї із заявою про прийняття спадщини з`явилася спадкоємиця за заповітом.
Після закінчення 6-ти місячного строку на прийняття спадщини - 31 березня 2021 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом згідно ст.1264 ЦК України звернулася позивачка, якій 31.03.2021 року було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано оригінали правовстановлюючих документів на майно та наявний заповіт на ім`я іншої особи.
Спірний заповіт нею не посвідчувався, а посвідчувався приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В. 07 червня 2017 року за реєстром №509.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права власності на майно, як за спадкоємцем п`ятої черги, то позивачкою до позову не долучено будь-яких належних доказів, які б підтверджували цей факт (а.с. 67).
Представник позивачки - адвокат Бойко Ю.О. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Також пояснив, що позовні вимоги до відповідачки ОСОБА_3 заявлені не як до посадової особи нотаріуса, а як до фізичної особи.
Відповідачка ОСОБА_2 у судовомузасіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Також пояснила, що чоловік ОСОБА_4 - це її хрещений батько. Він і його дружина ОСОБА_4 вважали її за рідну доньку. За життя ОСОБА_4 склала заповіт на її ім`я та передала їй заповіт і два державні акти на землю. Їй нічого невідомо з приводу того, чи являється позивачка родичкою ОСОБА_4 . У подальшому відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі (а.с. 163).
Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій зазначила, що вона, як приватний нотаріус не може виступати відповідачем у справі. Крім того, і як фізична особа, вона не є особою, зацікавленою в оформленні цього спадку, оскільки померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 заповіт на її користь не складався (а.с.179).
Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст.76,77,78,79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Згідно довідок, виданих виконавчим комітетом Царичанської селищної ради 13.11.2020 р. за №2961 та 20.01.2021 р. за №113, ОСОБА_4 була зареєстрована та постійно мешкала з 14 липня 2007 року і на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та мешкала за вищевказаною адресою одна. В Бабайківській сільскій раді заповіт від імені ОСОБА_4 не зареєстровано (а.с. 26, 90, 100).
16 листопада 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кравчук С.В. із заявою про прийняття спадщини за законом згідно статті 1264 ЦК України (тобто, як спадкоємиця четвертої черги за законом) після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , на підставі якої була заведена спадкова справа №58/2020 ( а.с. 88, 86).
22 січня 2021 року до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кравчук С.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась відповідачка ОСОБА_2 (а.с. 95-97).
Згідно заповіту від 07.06.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Сало В.В., зареєстрованого в реєстрі за №509, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла відповідачці ОСОБА_2 належні їй земельні ділянки, площею 5,7948 га та площею 6,9114 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області (а.с. 98-99).
Заповіт зареєстрований 07.06.2017 у Спадковому реєстрі за №60754013, стан його чинний, що підтверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №62479504 (а.с. 92).
Заповіт наявний у спадковій справі №58/2020, копія якої належним чином завірена приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Кравчук С.В. ( а.с. 87-122).
Інші спадкоємці, які прийняли у встановленому законом порядку спадщину після померлої ОСОБА_4 відсутні, що підтверджується копією спадкової справи №58/2020 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ( а.с. 87-122).
31.03.2021 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кравчук С.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом згідно статті 1264 ЦК України (тобто, як спадкоємиці четвертої черги за законом) після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 103 зворот).
Постановою приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кравчук С.В. від 31.03.2021 р. позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. У постанові зазначено, що для оформлення спадщини згідно статті 1264 ЦК України після померлої ОСОБА_4 не надано документи на підтвердження факту проживання разом з спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, натомість у матеріалах спадкової справи наявна довідка виконавчого комітету Царичанської селищної ради №2961 від 13.11.2020 р., у якій зазначено, що ОСОБА_4 була зареєстрована та мешкала одна, що також підтверджується і довідкою виконавчого комітету Царичанської селищної ради №113 від 20.01.2021 р.; для оформлення спадщини на спадкові земельні ділянки не надано оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що не дає змоги встановити склад спадкового майна; також згідно матеріалів спадкової справи наявний інший спадкоємець за заповітом, посвідченим спадкодавцем ОСОБА_4 не на користь заявника, тому свідоцтво про право на спадщину за законом видати неможливо (а.с. 43-44).
З наданої позивачкою копії ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року у справі №196/1372/20 (провадження №22-ц/803/2862/22) вбачається, що у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту родинних відносин, у якій просила встановити факт того, що вона являється двоюрідною племінницею ОСОБА_4 . Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року було відмовлено у задоволенні вказаної заяви. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року у справі №196/1372/20 рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року було скасовано, а заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин було залишено без розгляду, оскільки із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження (а.с. 48-50).
Відповідно ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно ч.1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
З копії спадкової справи №58/2020 після померлої ОСОБА_4 вбачається, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Кравчук С.В. із заявою про прийняття спадщини за законом саме згідно статті 1264 ЦК України (тобто, як спадкоємиця четвертої черги за законом) після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . У подальшому 31.03.2021 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Кравчук С.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 також згідно статті 1264 ЦК України (а.с. 88, 103 зворот).
При цьому, звернувшись до суду з даним позовом про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом, позивачка ОСОБА_1 у заявлених нею позовних вимогах просить, окрім визнання заповіту недійсним, визнати за нею право на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 двоюрідної тітки ОСОБА_4 саме, як за спадкоємцем п`ятої черги у розумінні статті 1265 ЦК України, а також просить визнати за нею, як за спадкоємцем п`ятої черги в порядку спадкування за законом після померлої двоюрідної тітки ОСОБА_4 право власності на спадкове майно.
Із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 позивачка, як спадкоємиця п`ятої черги за законом згідно ст. 1265 ЦК України, не зверталась.
Позивачка ОСОБА_1 , обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про визнання за нею права на спадкування за законом, як за спадкоємцем п`ятої черги у розумінні статті 1265 ЦК України, та визнання за нею права власності на спадкове майно, посилається на те, що її мати ОСОБА_9 , яка померла раніше, і ОСОБА_4 були двоюрідними сестрами, оскільки її мати і батько матері були рідними братом і сестрою, походячи від одних і тих же батька та матері, документальні відомості про яких не збереглися на теперішній час. Наявність родинних стосунків між нею та спадкодавцем, як двоюрідною племінницею та відповідно двоюрідною тіткою, можуть підтвердити односельці.
Суд зазначає, що жодного доказу на підтвердження того, що позивачка є двоюрідною племінницею ОСОБА_4 матеріали справи взагалі не містять (свідоцтв про народження, свідоцтв про укладення шлюбу, архівних довідок тощо суду позивачкою надано не було). Документів, які б підтверджували, що позивачка є двоюрідною племінницею ОСОБА_4 суду не надано.
Письмові пояснення свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , додані позивачкою до матеріалів позовної заяви (а.с. 35-36), суд не бере до уваги, оскільки, виходячи з положень ЦПК України, письмові пояснення свідків не являються доказами.
Позивачка ОСОБА_1 , будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка, пояснила, що ОСОБА_4 - це її двоюрідна тітка по матері. ОСОБА_4 є двоюрідною сестрою ОСОБА_9 - її матері. Оскільки вона являється двоюрідною племінницею, тому претендує на спадщину. Після смерті ОСОБА_4 вона звернулася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини і дізналася про наявність заповіту.
Допитана у судовому засіданні свідок зі сторони позивачки ОСОБА_18 пояснила, що ОСОБА_1 проживає в с.Івано-Яризівка, яке неподалік с.Новостроївка, де проживає саме вона. Раніше ОСОБА_4 проживала в с.Новостроївка. Від жителів села вона чула, що ОСОБА_1 - це двоюрідна племінниця ОСОБА_4 . Однак їй невідомо по матері чи по батькові. Позивачка доглядала ОСОБА_4 , оскільки остання хворіла. ОСОБА_20 з чоловіком являються хрещеними ОСОБА_2 .
Суд зазначає, що не може бути належним та достатнім доказом на підтвердження факту родинних відносин лише показання вищевказаного свідка, якій відомо про родинні відносин між позивачкою та померлою ОСОБА_4 лише зі слів односельців і ніяких документів, які б підтверджували цей факт, вона не бачила.
Суд не може покласти в основу судового рішення показання свідка ОСОБА_18 про те, що їй відомо, що ОСОБА_1 була двоюрідною племінницею ОСОБА_4 .
Із доказів наданих позивачкою по справі не вбачається за можливе встановити те, що позивачка ОСОБА_1 була двоюрідною племінницею ОСОБА_4 .
Отже, доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що вона є двоюрідною племінницею ОСОБА_4 , не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Відповідно до ст.81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Позивачка, у порушення вимог ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України, в обґрунтування обставин, на які посилається у позові як на підставу своїх вимог, не надала суду належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували факт того, що вона є двоюрідною племінницею ОСОБА_4 , у зв`язку з чим мала б право на спадкування за законом, як за спадкоємцем п`ятої черги у розумінні статті 1265 ЦК України.
Суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 двоюрідної тітки ОСОБА_4 , як за спадкоємцем п`ятої черги у розумінні статті 1265 ЦК України, є безпідставними та таким, що не гуртуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.
Таким чином, факт родинних відносин між позивачкою та померлою ОСОБА_4 не підтверджений, як і не підтверджено ту обставину, що позивачка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та відповідно являється спадкоємицею четвертої черги за законом відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України.
Позивачка згідно поданої позовної заяви просить визнати за нею право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельні ділянки площею 6,9114 га і площею 5,7948 га, а також просить визнати недійсним заповіт від 07.06.2017 р. Як на підставу заявленого позову посилається на те, що вона являється спадкоємцем п`ятої черги за законом згідно ст. 1265 ЦК України.
Враховуючи, що в ході розгляду справи не доведено той факт, що позивачка ОСОБА_1 являється спадкоємцем за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , то відсутні підстави для визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про визнання недійсним заповіту, то суд зазначає таке.
Згідно чинного законодавства захисту судом підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свобод чи інтересів фізичних осіб (ч.1 ст. 2 ЦПК України, ч.1 ст. 16 ЦПК України).
Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Згідно зі ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №397/1396/19 зазначив, що у статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, у якому відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Суд зазначає, що спірний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Сало В.В. та зареєстрований у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори). Нотаріусом при посвідченні заповіту встановлено особу ОСОБА_4 , перевірено її дієздатність, роз`яснено правові наслідки вчинення такої нотаріальної дії, що зафіксовано у заповіті.
Заповіт складений у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 1247 ЦК України та порядку його посвідчення, не являється нікчемним.
Позивачка просить визнати недійсним заповіт з тих підстав, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Виходячи з положень статей 215, 216, 1257 ЦК України, позов про визнання недійсним заповіту має право пред`явити заінтересована особа.
Як встановлено судом, позивачка не являється спадкоємицею за законом після померлої ОСОБА_4 , відповідно спадкові права позивачки не порушені, а тому позовні вимоги про визнання недійсним заповіту не ґрунтуються на законі та є безпідставними.
З вищевказаних підстав суд не надає оцінку доводам позивачки щодо недійсності заповіту.
Щодо позовних вимог до відповідачки ОСОБА_3 , то суд зазначає, що у даному випадку відповідачка ОСОБА_3 є приватним нотаріусом, постановою якої відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому не являється належним відповідачем у справі згідно поданої позовної заяви з урахуванням підстав та предмета позову.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Враховуючи викладене, те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачкою, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_7 .

Повне рішення складено 21 червня 2024 року.

Суддя Л.П. Бабічева