Справа № 203/4992/15-ц
Провадження № 2/0203/341/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ПАТ «УКРСОЦБАНК», в якому позивач посилався на те, що 07.03.2007 року між АКБСР «УКРСОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №32.2-13/6-7, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 47600 доларів США, зі сплатою 12,2% річних та кінцевим терміном повернення до 06.03.2027 року. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 07.03.2007 року банком було укладено договір поруки з ОСОБА_2 . Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25.05.2015 року становить 20871,08 доларів США, що в еквіваленті становить 434887 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за кредитом 18928,47 доларів США, що в еквіваленті становить 394409 грн. 75 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 1085,95 доларів США, що в еквіваленті становить 22627 грн. 72 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 856,66 доларів США, що в еквіваленті становить 17850 грн. 13 коп. З урахуванням зазначеного позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку зазначену вище заборгованість та судові витрати по справі.

В наданому відзиві на позов відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що з позовної заяви не вбачається моменту порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, що є істотним для з`ясування моменту виникнення у поручителя обов`язку перед банком, а також дії договору поруки. Також посилалась на те, що вона, як поручитель, не була повідомлена про факт невиконання ОСОБА_1 його зобов`язань за кредитним договором. Ані інформація про обсяги виконаного та невиконаного зобов`язання, ані вимога кредитора їй направлена також не була. Наявна в матеріалах справи копія вимоги не є ані повідомленням про невиконання позичальником свого обов`язку у розумінні п.3.3.1 договору поруки, ані вимогою в розумінні ст.555 ЦК України, оскільки вимоги позичальнику та поручителю були направлені в один день, 05.08.2015 року, що суперечить нормам ЦК України та договору поруки. Крім того, вимога була направлена за адресою, за якою вона більше 8 років не проживала та не була там зареєстрована. З 09.08.2007 року вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також відповідачка зазначила про порушення банком п.3.3.2 договору поруки, відповідно до умов якого банк був зобов`язаний до моменту виконання зобов`язань забезпечених порукою не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя. Однак, фактично змінив строк дії договору кредиту без попереднього письмового погодження з поручителем.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.08.2015 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.12.2015 року позов було задоволено.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.10.2019 року було залишено без руху заяву відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.11.2019 року заяву відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.12.2019 року заяву відповідачки ОСОБА_2 було задоволено, заочне рішення суду від 03.12.2015 року скасовано, справу призначено до нового розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 27.01.2020 року було замінено первісного позивача у справі з ПАТ «УКРСОЦБАНК» та АТ «Альфа-Банк».

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.06.2020 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.02.2021 року було частково задоволено клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 про витребування документів.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.06.2021 року провадження по справі було зупинено.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.02.2023 року провадження по справі було поновлено та її призначено до подальшого розгляду.

Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 23.05.2023 року було замінено позивача у справі з АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.08.2023 року позовну заяву було залишено без розгляду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.10.2023 року ухвалу від 07.08.2023 року було скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2024 року заяву АТ «СЕНС БАНК» про збільшення позовних вимог було залишено без розгляду.

Представник позивача в наданому клопотанні просив розглядати справу без його участі, зазначивши про підтримання позову.

Відповідач ОСОБА_1 за неодноразовими викликами до суду не з`явився, про причини неявки не повідомляв, відзиву на позов не надав.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник, в призначене на 21.06.2024 року судове засідання не з`явились. В наданому клопотанні представник відповідачки просила відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що відповідача знаходиться в заздалегідь запланованій щорічній відпустці, перебуває за кордоном з неповнолітніми дітьми. Бажає реалізувати своє право згідно ЦПК України щодо участі в судових дебатах.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними права не допускається.

Частиною 4 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язання з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

В рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 повідомлявся судом про день та час слухання справи шляхом направлення йому судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також СМС-повідомлень на номер мобільного телефону, зазначеному ним в якості засобу зв`язку в клопотанні від 18.03.2021 року, від 16.04.2021 року (а.с.191,198 т.1).

Згідно наявних в матеріалах справи довідок вбачається, що направлені відповідачу судові повістки за допомогою СМС-повідомлень було доставлено останньому.

Вказане, а також подані відповідачем клопотання свідчать про те, що він був обізнаний про наявність в провадженні суду розглядаємої справи. Проте, в жодне засідання не з`явився, доказів поважності причин неявки не надав. До суду не з`являвся, ходом розгляду справи за його участі не цікавився.

Суд враховує, що на теперішній час державою створено інформаційне поле, де зацікавлена особа може легко знайти інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює система «Електронний суд».

Рада суддів України неодноразово, зокрема у рішенні №26 від 06.08.2022 року, закликали суди та учасників процесу використовувати більш ощадливі методи роботи, користуватись перевагами дистанційного та електронного судочинства.

Також слід зазначити, що якщо учасник справи надав суду електронну адресу та/або номер телефону (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві, слід припустити, що він бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувались судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення та відповідати на них. Презумпція обізнаності покладає на учасника справи довести незнання про повідомлення надіслане судом (постанова Верховного Суду від 28.06.2023 року у справі №757/48467/21).

З урахуванням цього, оскільки відповідач був проінформований судом та обізнаний про розгляд справи за його участі, мав достатньо часу для надання суду заяв по суті справи, відповідних доказів, однак на протязі тривалого часу жодного разу до суду не з`явився, ходом розгляду справи не цікавився, явку свого представника не забезпечив, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності відповідача.

В частині неявки відповідачки ОСОБА_2 та її представника, суд враховує, що до клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 21.06.2024 року, не надано доказів, які б свідчили про неможливість відповідачки з`явитись до суду, або прийняти участь у розгляді справи дистанційно по відеоконференції.

Також суд враховує, що остання приймала участь у розгляді справи через уповноваженого представника, який про причини своєї неявку до суду не повідомив.

Крім того, суд приймає до уваги, щодо відповідачкою ОСОБА_2 раніше було подано відзив на позовну заяву, в якому висловлено свою позицію щодо пред`явленого до неї позову. Представник відповідачки приймав участь у розгляді справи по суті та у вступному слові також висловив позицію відповідачки по справі. З наявними у матеріалах справи доказами, які надавались позивачем на підтвердження позовних вимог, сторона відповідача ознайомлена.

За вказаних вище обставин та положень ч.3 ст.211, ч.3 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін та їх представників, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в поданих заявах по суті справи, а також в поясненнях представників під час вступного слова, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст.526,530,610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1,2 ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.533 ЦПК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», після реорганізації Акціонерне товариство «Альфа-Банк», після перейменування Акціонерне товариство «СЕНС БАНК») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №32.2-13/6-7, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 47600 доларів США, зі сплатою 12,2% річних та кінцевим терміном повернення до 06.03.2027 року.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним вище кредитним договором 07.03.2007 року між банком, позичальником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №1.

Факт укладення вказаних договорів, а також виконання банком своїх зобов`язань по видачі кредиту позичальнику, підтверджуються долученими до позову копіями договору кредиту та договору поруки, а також заяви на видачу готівки №119-07 від 07.03.2007 року.

Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка, згідно наданого до позову розрахунку, станом на 25.05.2015 року становить 20871,08 доларів США, що в еквіваленті становить 434887 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за кредитом 18928,47 доларів США, що в еквіваленті становить 394409 грн. 75 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 1085,95 доларів США, що в еквіваленті становить 22627 грн. 72 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 856,66 доларів США, що в еквіваленті становить 17850 грн. 13 коп.

Перевіряючи заперечення відповідачки ОСОБА_2 суд вважає їх безпідставними, оскільки у наданому розрахунку заборгованості відображено дати та суми фактично сплачених позичальником коштів та вбачається, що позичальник умови договору належним чином не виконував, платежі за кредитним договором здійснював без дотримання порядку, встановленого в п.1.1 кредитного договору, внаслідок чого банк у відповідності до ст.1050 ЦК України, положень п.п.3.2.3,3.3.9,4.2 кредитного договору набув права вимагати дострокового погашення кредиту та нарахувати пеню.

Правильність вказаного розрахунку відповідачами не спростована, власного розрахунку не надано.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п.1.1 договору поруки №1 від 07.03.2007 року відповідачка ОСОБА_2 , як поручитель, зобов`язалась перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та випадках передбачених договором кредиту №32.2-13/6-7, укладеним між кредитором та позичальником 07.03.2007 року.

Відповідно до п.1.2 договору поруки відповідачка була ознайомлена з умовами договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не мала.

З матеріалів справи вбачається, що в зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банком 12.08.2015 року засобами поштового зв`язку на адресу позичальника та поручителя було направлено письмові вимоги щодо погашення заборгованості, яка утворилась станом на 25.05.2015 року, в сумі 20871,08 доларів США, що включає в себе заборгованість за кредитом 18928,47 доларів США, заборгованість за простроченими відсотками 1085,95 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення відсотків 856,66 доларів США.

Вказане підтверджується долученими до позову письмовими вимогами та на підтвердження їх направлення описами вкладення у цінний лист та квитанціями «Укрпошти» про відправку.

Такими чином, банком було виконано умови п.7.2 кредитного договору та п.4.2 договору поруки щодо порядку направлення повідомлень.

Також суд враховує, що вимога була направлена відповідачці ОСОБА_2 на адресу, зазначену їй в договорі поруки АДРЕСА_2 , що відповідало місцю її реєстрації на момент укладення договору.

Той факт, що на момент направлення їй вимоги за зазначеною вище адресою, відповідачка була зареєстрована та проживала за іншою адресою, не свідчить про неналежне виконання банком вимог п.4.2 договору поруки, оскільки відповідачкою не надано доказів того, що вона проінформувала банк про зміну свого місця проживання.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягнувши з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором кредиту №32.2-13/6-7 від 07.03.2007 року, яка виникла станом на 25.05.2015 року, в сумі 20871,08 доларів США, що в еквіваленті становить 434887 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за кредитом 18928,47 доларів США, що в еквіваленті становить 394409 грн. 75 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 1085,95 доларів США, що в еквіваленті становить 22627 грн. 72 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 856,66 доларів США, що в еквіваленті становить 17850 грн. 13 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 3654 грн. по 1827 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.526,527,533,543,553,554,611,612,1050,1054 ЦК України, ст.ст.2,5,10-13,76-81,141,211,223, 247,258-260 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (03150, м.Київ, вул.В.Васильківська,100, ) заборгованість за договором кредиту №32.2-13/6-7 від 07 березня 2007 року, яка виникла станом на 25 травня 2015 року, в сумі 20871,08 доларів США, що в еквіваленті становить 434887 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за кредитом 18928,47 доларів США, що в еквіваленті становить 394409 грн. 75 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 1085,95 доларів США, що в еквіваленті становить 22627 грн. 72 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 856,66 доларів США, що в еквіваленті становить 17850 грн. 13 коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (03150, м.Київ, вул.В.Васильківська,100, ) судовий збір в сумі 1827 грн.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 )на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (03150, м.Київ, вул.В.Васильківська,100, )судовий збір в сумі 1827 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.Ю.Казак