ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Цвик А.К.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника третьої особи: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради (далі третя особа), у якому просив суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком позивачем у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони зареєстрували шлюб 27.02.2016 року, від якого народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейні відносини у сторін не склались, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2022 року шлюб між сторонами було розірвано.

Дійти згоди щодо проживання дочки з батьком сторони не можуть, але у весь час дочка проживає разом з батьком, який займається її розвитком та вихованням, а мати ОСОБА_5 фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків

Оскільки ОСОБА_1 має можливість та бажання, щоб дитина проживала з ним, виключно в інтересах дитини, він звернувся до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що за домовленістю сторін дитина періодично проживала то з відповідачем, то з позивачем. Лише з 20 травня ОСОБА_6 проживає з батьком, який всупереч волі дитини відмовляється віддавати дитину на проживання до матері. Як вказує представник, на його думку, головна мета даного позову помста колишній дружині, так як саме вона була ініціатором розірвання шлюбу, а також спроба позивача уникнення від мобілізації до ЗС України.

У відповіді на відзив представник позивача вказала, що з травня 2022 року вихованням, навчанням та лікуванням ОСОБА_5 займається виключно позивач, а відповідач дитину відвідує нерегулярно, посилаючись на зайнятість на роботі у м. Києві, грошові кошти надає нерегулярно, виключно за бажанням, а не потребами дитини. Іноді вона брала доньку з ночівлею на квартиру, яку винаймала, так як власного житла вона не має. Крім того, вона виїздила з країни в період з лютого 2023 року по квітень 2023 року, про що не повідомляла, а дитина перебувала з позивачем. Батько має всі умови для забезпечення дочки всім необхідним, не чинить перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю. Крім того, на мобільний телефон позивача з невідомого номеру було надіслано відео, де відповідач на платформі TikTok LIVE вела пряму трансляцію, вживаючи нецензурну лайку, демонструвала оголені частини свого тіла. Це відео доступне користувачам мережі у вільному доступі.

У додаткових поясненнях відповідач вказала, що позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дочкою, розповсюджує про неї плітки та особисті фото з сімейного архіву.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В матеріалах справи наявна заява відповідача в якій вона просила справу розглядати у її відсутність, з урахуванням наданих нею пояснень.

Представник третьої особи у судовому засіданні при вирішення даного питання покладалась на розсуд суду та з врахуванням наданого висновку, що носить рекомендаційний характер.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 та ст. 211 ЦК України).

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 02.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання за участю сторін.

17.11.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, а 04.12.2023 року відповідь на відзив на позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 12.02.2024 року ухвалено викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відмовлено у прийнятті до розгляду зустрічної позовної заяви, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 12.02.2024 року витребувано докази у третьої особи.

13.02.2024 року судом направлено запит до Фастівського міського Центру соціальних служб, на який 04.03.2024 року надійшла відповідь.

21.02.2024 року до суду надійшло повідомлення від адвоката Гірченка О.А. про розірвання договору про надання правової допомоги ОСОБА_4

18.03.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення від ОСОБА_4 , а 19.03.2024 року документи на виконання ухвали від 12.02.2024 року.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши зібрані в справі письмові докази, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 43. Від подружнього життя мають доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані обставини встановлені рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2022 року у справі №381/2886/22, що набрало законної сили 30.11.2022 року, яким шлюб зареєстрований 27 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 43 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 11).

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З грудня 2022 року по травень 2023 року ОСОБА_6 проживала разом із матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 46).

ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_13 з 01.12.2022 року, на даний момент займає посаду кур`єра, його дохід за період з 01.11.2023 року по 31.07.2023 року склав 52 500,00 грн. (сума до виплат щомісячно 6 037,50 грн.), що вбачається із довідки від 28.08.2023 року №5 (а.с. 12).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом із донькою ОСОБА_14 та матір`ю (бабусею ОСОБА_5 ) ОСОБА_7 , про що міститься відмітка в паспорті позивача та дані з довідки від 16.08.2023 року №438 та довідки від 28.03.2023 року №655 (а.с. 8, 13, 14, 82).

Вказаний будинок належить матері позивача ОСОБА_7 (а.с. 83-84).

ОСОБА_12 є ученицею 2-А класу Фастівського ліцею №7 Фастівської міської ради Київської області. У відповідності з даних її характеристики від 07.08.2023 року, вона проживає разом із батьком та бабусею. Батько дбає про доньку, приділяє належну увагу її вихованню, матеріально забезпечує дитину, цікавиться шкільним життям, завжди співпрацює з класним керівником. Мати дівчинки з квітня 2023 року самоусунулась від виховання доньки, не підтримує стосунків та не цікавиться життям дитини, до школи не з`являється. Проживаючи з матою ОСОБА_6 часто не відвідувала школу (а.с. 15).

Згідно акту №004 обстеження матеріально-побутових умов від 14.08.2023 року, складеного головою комітету самоорганізації населення м/р Казнівка ОСОБА_15 та голови вуличного комітету ОСОБА_16 , ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом із матір`ю ОСОБА_7 та донькою ОСОБА_17 у 1/2 цегляному будинку, дві кімнати. Для доньки є відведене місце для навчання та відпочинку, де є всі умови для розвитку дитини. У будинку є всі зручності побуту, у подвір`ї є місце для відпочинку доньки. ОСОБА_4 участі у вихованні доньки не приймає (а.с. 16).

Крім того, як вбачається із характеристики ОСОБА_1 , останній з місця проживання характеризується позитивно (а.с. 17), згідно довідок від 27.11.2023 року він на обліку у наркологічному кабінеті та психіатричному кабінеті не перебуває (а.с. 92-93).

Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради від 19.03.2024 року №06-23/1497, доцільним є визнати місце проживання малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 145-146).

Як вбачається із вказаного висновку, 26.02.2024 року ОСОБА_4 надала пояснення, у яких зазначила, що не заперечує проти проживання ОСОБА_5 з батьком, у зв`язку з відсутністю власного житла не зручним графіком роботи, часті перебування у відрядженні за кордоном.

Крім того, відповідно до листа Фастівського міського центру соціальних служб від 07.03.2024 року №01-29/91, ОСОБА_6 на даний час перебуває у стресовому та тривожному стані, але налаштована в майбутньому на проживання з батьком. ОСОБА_6 отримала від батька та бабусі пояснення, чому її батьки розлучились: внаслідок зловживання алкоголем та аморальної поведінки матері, що є неприйнятним. Для дівчинки мама і тато досі разом, що ж нормою, вона однаково любить обох. З огляду на тривале проживання з батьком, ОСОБА_6 більш прихильна до нього. Відношення ОСОБА_5 до матері ґрунтується за вимушеним прийняттям негативного ставлення бабусі та батька. Бабуся в світі дитини розділяє дівчинку з батьками як одним цілим (а.с. 122).

Також у судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_10 , який є приятелем позивача та, з його слів, конфліктів з відповідачем не мав, вказав, що батько приділяє належну увагу ОСОБА_18 , яка до нього більш прихильна. На його думку, мати не приділяє належну увагу дочці.

Свідок ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача зазначила, що ОСОБА_4 деколи матеріально допомагає дитині, але позивач повністю утримує дочку. ОСОБА_6 прихильна до батька, є відчуття що до матері вона байдужа. Іноді відповідач забирає дитину до себе, але постійно дитина проживає з нею та батьком.

Свідок ОСОБА_8 , яка іноді забирає дитину зі школи, у судовому засіданні пояснила, що з 2022 року дитина постійно проживає разом з позивачем, який її утримує. ОСОБА_6 прихильна до батька, зі слів останньої свідку відомо, що іноді до неї телефонує мама.

Свідок ОСОБА_9 до суду не з`явився. Сторона позивача в судовому засіданні не підтримала клопотання про повторний виклик свідка для допиту.

Згідно з ч.2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Ч. 1 та ч. 2 ст. 160 СК України закріплено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі № 361/6226/17).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №607/425/16-ц, у разі змін обставин, пов`язаних з віком дитини, при наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про зміну місця проживання дитини й тому разі, коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини та її відібрання, які не виконані. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення.

Станом на час розгляду справи ОСОБА_6 має повні 7 років.

У судовому засіданні на підставі показів свідків, пояснень психолога та наявних документів встановлено, що дівчинка прихильна до батька та бажає проживати і надалі з ним.

При цьому, мати звернулась до органу опіки та піклування із заявою, у якій вказала, що не заперечує щоб ОСОБА_6 проживала з батьком, хоча протягом перебування справи у проваджені суду заперечувала проти вимог позивача та зверталась до суду із зустрічним позову, у прийнятті до розгляду якого було відмовлено.

За місцем проживання батька, де дитина проживає на даний час, позивачем створено всі умови для проживання ОСОБА_5 . Батько приділяє їй належну увагу, забезпечує необхідним.

Станом на час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про скрутне матеріальне становище позивача, а його бажання, щоб дочка проживала з ним не є способом ухилення, як вважає сторона відповідача, від мобілізації до ЗС України.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявним у матеріалах справи відео доказом (а.с. 97), відповідач в соціальних мережах демонструвала оголені частини свого тіла при цьому вживаючи нецензурну лайку, що свідчить про аморальну поведінку останньої, яка може зашкодити розвитку дитини в разі їх спільного проживання.

Таким чином, беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, так як батько може забезпечити дочці сприятливу домашню атмосферу, має на це можливості та умови проживання, дотримуючись найкращих інтересів дитини, задля забезпечення розвитку ОСОБА_5 у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд прийшов до висновку про необхідність визначення проживання дитини з батьком.

Суд зауважує, дане рішення не призведе до порушення прав відповідача, оскільки вона матиме можливість спілкуватися з дочкою, так як сторона позивача у судовому засіданні запевняла, що батько не чинитиме перешкод у спілкуванні матері та дитини.

Тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дотримуючи якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 141, 157, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 217-242, 258-259, 268, 272-273, 352, 354 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд, -

ухвалив:

Позову заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, , адреса місця знаходження: Київська обл., м. Фастів, пл. Соборна, буд.1.

Суддя Н.А. Осаулова

Повний текст рішення суду складено 03.04.2023 року