ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3569/16-ц Головуючий суддя І інстанції Мамалуй М. В.
Провадження № 22-ц/818/547/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про стягнення плати за користування житлом
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року, по цивільній справі № 643/3569/16-ц, за скаргою ОСОБА_1 на дії Московського ВДВС в частині вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 17 січня 2022 подав до суду вищезазначену скаргу, в якій просив: 1) поновити йому строк на оскарження дій державного виконавця; 2) визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист від 07.02.2020 по справі № 643/3569/16-ц; 3) скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2020; скасувати постанову про арешт коштів боржника від 12.10.2020; скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 12.10.2020, скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31.08.2021, прийняті державним виконавцем в рамках виконавчого провадження№ ВП 63247041; 4) припинити примусове стягнення з пенсії скаржника суми боргу та повернути скаржнику стягнуті з його пенсії грошові кошти, з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних; 5) направити копії ухвали суду про скасування перелічених вище постанов державного виконавця до ГУ ПФУ в Харківській області; 6) звільнити скаржника від сплати судового збору, судових витрат та виконавчих зборів і виконавчих витрат; 7) вжити заходи щодо припинення протиправної діяльності посадових осіб КП «Харківводоканал» ОСОБА_2 , старшого державного виконавця Сєроштан Алли Вікторівни, Дмитра Матвієнко начальника Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові, та притягнути їх до відповідальності у встановленому законом порядку.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за вищевказаною скаргою ОСОБА_1

Роз`яснено скаржнику його право звернутися з цими вимогами в порядку, передбаченому законом, а саме, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню шляхом подання заяви в порядку ст.432 ЦПК України; про повернення стягнутих грошових коштів, з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних в порядку позовного провадження; про оскарження рішень, дій державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій в порядку адміністративного судочинства.

При цьому судом було відмовлено ОСОБА_1 у задоволення заяви про поновлення пропущеного строку на подачу скарги.

Скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністертва юстиції (м.Харків) стягувач КП «Харківводоканал» - залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу скасувати та справу направити для продовження розгляду.

Скарга мотивована тим, що 10.01.2022 року він отримав відповідь начальника Московського ВДВС м.Харкова в якій зазначалося, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 63247041, яка складена старшим державним виконавцем Сіроштан А.В., провадження відкрито 12.10.2020 на підставі виконавчого листа, який надійшов до Московського ВДВС м. Харкова 07.10.2020, однак строк пред`явлення виконавчого листа до виконання визначений до 26.09.2020 року про що зазначено у самому виконавчому листі. Однак чому виконавчий лист був прийнятий до виконання після строку для його прийняття йому не повідомили у зв`язку з тим, що державний виконавець, який його відкрив звільнений та не працює у Московському ВДВС м. Харкова.

Вказує, що 17.01.2022 відповідно до вимог ст.449 ЦПК України після повного з`ясування всіх обставин по виконавчому провадженню ВП №63247041, у зв`язку з порушенням його прав, він звернувся до Московського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії, рішення, державного виконавця Московського ВДВС у м. Харкова СМУМЮ (м. Харків).

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Ткачова В.О., відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, вимоги, викладені у скарзі, про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист від 07.02.2020 по справі № 643/3569/16-ц; про повернення скаржнику стягнуті з його пенсії грошові кошти, з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних; про звільнення скаржника від виконавчих зборів та витрат, не можуть розглядатися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.

Так, вимога про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, розглядається в порядку ст. 432 ЦПК України, шляхом подання до суду який видав виконавчий лист окремої заяви, та не може вирішуватись спільно із скаргою на дії та рішення державного виконавця.

Вимога про повернення стягнутих в ході виконавчого провадження грошових коштів розглядається в порядку позовного провадження, в порядку ст. 1212 ЦК України.

Оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, здійснюється в порядку адміністративного судочинства, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15, від 17.10.2018 у справі № 826/5195/17, від 28.11.2018 у справі № 2-01575/11.

Щодо заявленого у скарзі клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року N 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 755/8494/16-цвказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_11 проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41рішення у справі "Пономарьов проти України"(Заява N 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 320/7888/16-цвказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Як зазначається скаржником у скарзі, про наявність оскаржуваних постанов державного виконавця він дізнався 16.11.2021 при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження ВП № 63247041.

Отже, скаржник про порушення свого права дізнався 16.11.2021, а зі скаргою до суду звернувся лише 17.01.2022, з пропущенням встановленого законом строку.

Клопотання про поновлення пропущеного строку не містить посилань на обставини, що не залежали від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили скаржника з 17.11.2021 можливості подати до суду скаргу у визначений законом строк.

Враховуючи вищевикладене, клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги до суду є необґрунтованим, підстави для його задоволення відсутні, та скарга підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які відповідають матеріалам справи, та за безпідставністю відхиляє доводи скарги про те, що скаржник лише 17.01.2022 у повному обсязі з`ясував всі обставини по виконавчому провадженню та дізнався про порушення своїх прав, оскільки такі доводи він у своїй скарзі від 17 січня 2022 року не наводив та відповідних доказів з цього приводу до суду першої існстанції не надав (а.с. 1-13).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження є такою, що відповідає вимогам процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 03 травня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.