Справа №303/9979/24
2/303/2147/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м.Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Куцкір Ю.Ю. розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення боргу та відшкодування завданих збитків.

Одночасно із поданням позову позивач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що сума позову становить понад 400 000 гривень, це у свою чергу, значна сума, яка має майновий еквівалент на випадок намагання відповідача уникнути виконання зобов`язань. Такі підстави є, оскільки протягом осені 2023 року і весь 2024 рік, відповідач ОСОБА_2 уникає відшкодування шкоди.

Підставою накладення арешту позивач ОСОБА_1 зазначає той факт, що відповідачу виповнилося 80 років і поважний вік може бути реальною загрозою у поверненні боргу у найближчому майбутньому. Крім цього, відповідач у будь-який час може виїхати за кордон на постійне місце проживання, має цілий автопарк транспортних засобів і мобільність відповідача створює додаткові ризики щодо належного виконання зобов`язань у майбутньому. Також, відповідач отримує сталі високі доходи від підприємницької діяльності, передачі в оренду промислової і житлової нерухомості третім особам, має у власності кілька будинків та земельних ділянок.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 вважає, що перераховані ним обставини дають підстави клопотати перед судом про накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,10 га та на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання про накладення арешту розглядається судом відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, тобто не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши клопотання про арешт майна, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановлення обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами

Статтею 151 ЦПК України передбачені вимоги до заяви про забезпечення позову, зокрема в п. 3, 4, 7 ч. 1, в якій повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Також, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Заявляючи про необхідність накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 тільки припускає, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду. Дане припущення позивача, як він і сам зазначає, базується тільки на тому, що відповідачу виповнилося 80 років і такий поважний вік є реальною загрозою у поверненні боргу у найближчому майбутньому. Також, відповідач у будь-який час може виїхати за кордон на постійне місце проживання, має цілий автопарк транспортних засобів і мобільність відповідача створює також створюють додаткові ризики щодо належного виконання зобов`язань у майбутньому.

Окремо слід зазначити, що на підтвердження своїх вимог, позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та достатніх доказів того, що все нерухоме майно, на яке він просить суд накласти арешт, належить на праві приватної власності відповідачу і їх вартість є співмірною із ціною позову. Натомість позивач подав до суду Довідку видану Мукачівським МБТІ та ЕО №2238 від 21.07.2016 року та технічний паспорт на будинок від 14.12.1999 року, строк яких закінчився, оскільки строк Довідки, як правило, становить 3 місяці з дня її видачі, а строк Технічного паспорту на будинок становить 1 рік. Отже, зазначені обставини позбавляють суд пересвідчитись у належності на праві приватної власності нерухомого майна відповідачеві саме на день розгляду клопотання про арешт такого майна.

Таким чином, в матеріалах заяви відсутні належні та допустимі докази, якими обґрунтовує позивач заявлені вимоги, а отже заходи забезпечення позову, які просить позивач не мають правового зв`язку з предметом позовних вимог, а тому у задоволенні клопотанні про арешт майна слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю, недоведеністю у існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про накладення арешту на: земельну ділянку, площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 та на житловий будинок садибного типу №37 «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 76,3 кв.м., вартістю 31667 гривень, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Ю.Ю. Куцкір