КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

представника позивача Оберемчук О.О.,

представника відповідача

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Оберемчук Оксаною Олександрівною, на рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Центру надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бишівської сільської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Центру надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бишівської сільської ради, в якому просив:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 19.11.2009, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Дурицьким А.П., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про продаж земельної ділянки, площею 0,22 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:037:0017;

- скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,2188 га з кадастровим номером :01:037:0017 з одночасним припиненням речового права ОСОБА_1 їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки площею 0,2188 га з кадастровим номером :01:037:0017, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- стягнути судові витрати на користь позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .

При цьому, що оскільки він набув право власності на об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок, він хотів реалізувати своє право на земельну ділянку, яка розташовувалась під житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, в розмірі необхідному для їх використання та обслуговування, адже вимоги ст.ст. 120, 125 ЗК України передбачають перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди.

У зв`язку з зазначеним, позивач звернувся до Макарівського районного виробничого відділу Київської обласної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» з метою формування земельної ділянки з проведенням її державної реєстрації під своєю нерухомістю, шляхом розробки Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за вказаною вище адресою.

Проте, відповідно до рішення № РВ-022 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 14.01.2022, державним кадастровим реєстратором Відділ у м. Енергодарі міськрайонного управління у Кам`янсько-Дніпровському районі та м. Енергодарі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 28.12.2021 (реєстраційний номер ЗВ-21) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру з таких підстав: 1) електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено в протоколі проведення перевірки електронного документа; 2) розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; 3) невідповідність поданих документів законодавству, а саме: перетин ділянок з ділянкою :01:037:0017; Площа співпадає на 98.0642%

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивачу було повідомлено про відсутність технічної можливості внесення відомостей про земельну ділянку під об`єктом нерухомості, що перебуває у його праві власності, до Державного земельного кадастру.

Разом з тим, відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Бишів на території Бишівської сільської ради, розробленої у 2006 році СПД «Завалідров С.К.», та на підставі рішення Бишівської сільської ради від 21.06.2006 №11-V, ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:037:0017, площею 0,2501 га.

Разом з тим, позивач вважав, що Бишівська сільська рада приймаючи вказане вище рішення від 21.06.2006 №11-V, вийшла за межі наданих їй повноважень та передала в приватну власність земельну ділянку, на якій розташовувався та розташовується житловий будинок, який перебував у власності бабусі позивача, а на разі позивача.

Водночас, відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на земельні ділянки громадянам України в с. Бишів Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, в Державний земельний кадастр вносились відомості про відчуження ОСОБА_6 . ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки від 11.04.2009, об`єктом відчуження була земельна ділянка з кадастровим номером :01:037:0017.

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 12 Бишівської сільської ради за 2016-2020 роки, власником житлового будинку, 1933 року побудови, розташованого у АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 , а відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_5 власником вказаного житлового будинку є позивач по справі ОСОБА_3 ..

Станом на час подачі позову до суду та згідно інформації з Державного земельно кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка площе 0,2188 га за кадастровим номером 222780601:01:037:0017 зареєстрована в Державному реєстрі прав 20.08.2013, та перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2009.

Таким чином, оскільки під час розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Бишів на території Бишівської сільської ради, розробленої у 2006 році, подальші землевпорядні документації на підставі яких вносились зміни до ДЗК, було не враховано наявність на земельній ділянці житлового будинку, 1933 року побудови, та внаслідок такої помилки була неправильно сформована земельна ділянка за кадастровим номером :01:037:0017.

При цьому, запис в Державному земельному кадастрі про реєстрацію цієї земельної ділянки за кадастровим номером :01:037:0017 та послідуюча реєстрація права приватної власності на неї унеможливлює державну реєстрацію та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, на якій розташовується житловий будинок позивача, виготовлення технічної документації із землеустрою та реєстрації за позивачем права приватної власності на неї, чим порушуються його права.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 01.05.2024 у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 40-44).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору та прийнятті рішення не врахував норми Конституції України, як норми прямої дії, які встановлюють конституційне право громадян отримати та реалізувати своє право власності на землю, отримати ефективний захист від протиправних посягань на порушення такого права.

При цьому, вказує на неврахування судом першої інстанції того, що перебування землі під будинком позивача у приватній власності відповідача порушує права позивача, а саме: право користуватися землею для обслуговування під своїм житловим будинком, оскільки не дозволяється використання земельної ділянки без належного оформлення прав та встановлення меж земельної ділянки, так як це є порушенням норм земельного законодавства (т.2, а.с.49-57).

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно довідки № 894 від 08.08.2014, виданої Бишіською сільською радою ОСОБА_5 у зв`язку з інвентаризацією житлових будинків відбулась зміна нумерації житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 , а саме: нумерацію будинку було змінено на АДРЕСА_4 (а.с.121, т.1).

Згідно Витягу з Рішення Бишівської сільської ради від 20.10.2015 № 386-45-VI «Про перейменування вулиць, провулка на території Бишівської сільської ради», в с.Бишів вулицю «Чапаєва» перейменовано на вулицю «Підгаївська» (а.с.129, т.1).

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 12 Бишівської сільської ради за 2016-2020 роки зроблено особовий запис № 01-1106-5 про те, що власником житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , є ОСОБА_5 (а.с.124, т.1).

Позивач після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями наступних документів: свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.04.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 1-671 (а.с.13, т.1); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №163446871 від 13.04.2019 (а.с.14, т.1); свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 від 05.05.2017 (а.с.15, т.1).

Відповідно до рішення № РВ-022 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 14.01.2022 державним кадастровим реєстратором Відділ у м. Енергодарі міськрайонного управління у Кам`янсько-Дніпровському районі та м. Енергодарі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області розглянуто заяву позивача про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 28.12.2021 (реєстраційний номер ЗВ-21) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру відмовлено з таких підстав: 1) електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено в протоколі проведення перевірки електронного документа; 2) розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; 3) невідповідність поданих документів законодавству, а саме: перетин ділянок з ділянкою :01:037:0017; Площа співпадає на 98.0642% (а.с.16-19, т.1).

При цьому, як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого 19.11.2010 року, приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., зареєстрованого в реєстрі за №3535, ОСОБА_4 продав ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,220 га в межах згідно з планом передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:037:0017, що розташована на території АДРЕСА_1 (а.с.56, т.1).

Згідно п. 2 даного договору вказана земельна ділянка належала ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 11.04.2009, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Лисенко Л.М., укладеного між ним та ОСОБА_6 . Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ за №370871, виданий ОСОБА_4 Управлінням Держкомзему у Макарівському районі Київської області та зареєстровано 04.09.2009 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №87 (а.с.93-94, т.1).

Згідно п. 5 даного договору прав щодо даної земельної ділянки у третіх осіб немає; під забороною відчуження (арештом) згідно Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна земельна ділянка, що відчужується за цим договором, не перебуває.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, зокрема визнання недійсним вищенаведеного договору, посилався на те, що перебування землі під будинком позивача у приватній власності відповідача порушує права позивача, а саме: право користуватися землею для обслуговування під своїм житловим будинком, оскільки не дозволяється використання земельної ділянки без належного оформлення прав та встановлення меж земельної ділянки, так як це є порушенням норм земельного законодавства

Разом з тим, слід зазначити, що положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК Українипередбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 17, 26 своєї постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, а особами, які беруть участь у справі про визнання правочинів недійсними є насамперед сторони правочину.

Згідно п. 2 вказаної постанови судом необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК України правочин не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Водночас, як вбачається, обґрунтовуючи недійсність спірного договору, позивач не зазначив, а також не надав жодного доказу на підтвердження факту не додержання сторонами договору вимог ст. 203 ЦК України при укладенні оскаржуваного договору.

У свою чергу, як правильно встановлено судом першої інстанції, оскаржуваний договір був укладений з дотриманням вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, а їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором.

Також, слід зазначити, що правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Разом з тим, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

При цьому, як вже зазначалось вище, ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з урахуванням цих норм, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено, що оспорюваним договором було порушено його права, а сама позовна заява містить лише особисте переконання позивача про те, що оспорюваний договір укладений всупереч вимог законодавства та порушує його права.

Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем у справі не надано жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував факт того, що належний йому будинок нібито розташований на земельній ділянці відповідача, зважаючи також на проведену в с. Бишів зміну нумерації будинків та перейменування вулиць (фактична зміна адрес), зокрема доказів вказаного щодо відповідача; не надано доказів, що підтверджують інші обставини, на які посилається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги.

Так, зокрема в обґрунтування позовних вимог, позивач посилався також на те, що рішенням Бишівської сільської ради від 29.08.2013 за № 239-25-VI спадкодавиці було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0500 га в межах АДРЕСА_3 (а.с.120, т.1), при цьому не надав суду доказів на підтвердження розроблення та погодження даного проекту землеустрою сільською радою, а також доказів набуття права власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_5 .

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 за життя зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про продаж земельної ділянки площею 0,22 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:037:0017.

Рішенням Макарівського районного суду від 01.08.2014 у справі № 370/1232/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.09.2014, ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні позову (а.с. 178-183, т.1). Залишаючи вказаний позов без задоволення, суд, зокрема посилався на невірний вибір позивачем способу захисту порушеного права, враховуючи вимоги ст. 216 ЦК України, якою закріплено правові наслідки недійсності правочинів.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не гуртуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Оберемчук Оксаною Олександрівною, - залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Центру надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бишівської сільської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту, може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова