Справа № 638/290/24
Провадження № 2/638/83/24
16 вересня 2024 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Смирнова В.А.
за участі секретаря судового засідання Каркан А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту належності документа,
ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту належності документа.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту належності документа.
В судове засідання, позивач, ОСОБА_1 , не з`явився, про судове засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, в позові просив справу розглянути за його відсутності.
Представник Відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в судове засідання повторно не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких заяв та клопотань, зокрема з процесуальних питань, про відкладення розгляду справи, чи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, до суду не подав.
Оскільки відповідачем у встановлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України.
Таким чином, суд вважає, що відповідач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала, та, зважаючи на те, представник позивача у заяві про проведення розгляду справи за його відсутності зазначив, що проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного судового рішення не заперечував , суд вирішив розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач звернувся до відповідача 23.10.2023 року з метою призначення пенсії по інвалідності І групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
За результатом розгляду заяви Позивача про призначення пенсії від 23.10.2023 року, ГУ ПФУ в Харківської області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 27.10.2023 №2000-0302-9/153693.
В рішенні ГУ ПФУ в Харківської області вказано, що за результатом розгляду поданих документів до страхового стажу не зараховано наступні періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.09.1986 року, оскільки записи зроблено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: період навчання з 01.09.1983 по 01.07.1987, оскільки некоректно вказаний період і відсутня дата видачі диплома. Рекомендовано надати диплом або уточнюючу довідку про період навчання; період виробничої практики з 23.07.1986 по 30.11.1986, оскільки різниця між датою початку роботи і датою наказу про початок роботи складає більше 1 місяця.
Відповідачем вирішено відмовити мені в призначенні пенсії по інвалідності І групи, у зв?язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 32 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
При вивчені документів, працівником органу Пенсійного фонду України йому було повідомлено, що прізвище, яке вказано у дипломі не відповідає написанню прізвищу у паспорті, а саме в дипломі зазначено «Суд?ін», а в паспорті « ОСОБА_2 ».
Вказана невідповідність, призведе до не зарахування Позивачу майже 4 років стажу (навчання в технікумі) при розгляді питання щодо призначення пенсії.
Тому Позивача виникла необхідність встановлення факту належності диплому.
Іншим, позасудовим способом встановити вказаний факт можливості немає.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.1983 по 01.07.1987 року навчався у Костянтинівському індустріальному технікумі за спеціальністю «Машини та обладнання скло-ситалової промисловості», про що видано 01.07.1987 року за реєстраційним №2067 диплом серії НОМЕР_2 . Але в дипломі його прізвище українською вказали «Суд?ін». Російською мовою прізвище Позивача вказане « ОСОБА_3 ».
У зв?язку з невідповідністю зазначення прізвища в дипломі та в паспорті, 05.12.2023 Позивач звернувся до Відокремленого структурного підрозділу «Костянтинівський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» з відповідним зверненням про надання інформації.
Згідно архівної довідки Відокремленого структурного підрозділу «Костянтинівський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» від 14.12.2023 року №8, вона видана на ім?я СУД? ОСОБА_4 , (російською мовою - ОСОБА_1 - зазначено у Книзі реєстрації виданих дипломів) про те, що він дійсно навчався у Костянтинівському індустріальному технікумі (далі - КІТ) з 01 вересня 1983 року по 01 липня 1987 року, за спеціальністю «Машини та обладнання скло- ситалової промисловості»; на денному відділенні; присвоєно кваліфікацію «техніка-механіка», отримав диплом серія НОМЕР_2 від 01 липня 1987 р виданий КІТ за реєстраційним номером №2067.
Факт належності диплома серії НОМЕР_2 від 01.07.1987 та архівної довідки від 14.12.2023 року №8 Відокремленого структурного підрозділу «Костянтинівський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» підтверджується такими документами:
- паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Костянтинівським МВ ГУМВС України в Донецькій області 02.06.2010 року на ім?я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що прізвище зазначено українською « ОСОБА_2 », а на другій сторінці російською « ОСОБА_3 »;
- трудовою книжкою НОМЕР_1 , яка заповнена 24.09.1986 року на ім?я (російською) « ОСОБА_1 » ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що згідно запису №4 в трудовій книжці, який внесений на підставі диплома НОМЕР_2 , він навчався в Костянтинівському індустріальному технікумі з 01 вересня 1983 року по 01 липня 1987 року.
Встановлення вказаного факту належності документів пов?язано з наступним вирішенням спору про право на призначення відповідачем та отримання Позивачем пенсії.
Щоб довести факт навчання в Костянтинівському індустріальному технікумі з 01 вересня 1983 року по 01 липня 1987 року на денній формі навчання перед відповідачем та для зарахування вказаного періоду до страхового стажу, Позивач вимушений звернутисз даним позовом до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81, ст. 90 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до положення пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., в якому вказано, що при розгляді справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала правовстановлюючий документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
В даному випадку судом не встановлюється факт трудового стажу, заявником не оскаржується прийняте рішення пенсійного органу, заявником подано до суду заяву саме про встановлення факту належності йому діплома та архівної довідки, які були видані йому та містять розбіжності в написанні його прізвища, що не співпадає із даними наявними в паспорті.
Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту,, що унеможливлює внесення до цих документів змін, він має бути встановлений в судовому порядку.
Задоволення заяви має юридичне значення для заявника Окрім цього, встановлення даного юридичного факту в достатній мірі захистить інтереси заявника та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним у ст.2 ЦПК України.
Факт належності в даному випадку є юридичним, оскільки необхідний заявнику для реалізації права на призначення пенсії, при цьому суд лише встановлює факт належності даних діплома та довідок, враховуючи наявність неточностей, питання наявності підстав призначення пенсії, зарахування страхового стажу віднесено до компетенції органів пенсійного фонду.
З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку, що подана заява про встановлення факту належності правовстановлюючих документів обґрунтована, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.
Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.
Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.
Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів у підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Наведене узгоджується з правовими висновками висловленими в постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 по справі №161/5317/18.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат, у тому числі пов`язаних із розглядом справи, і такий порядок поставлено у залежність від результатів розгляду справи по суті.
Позивачем не надано до суду доказів того що ФОП ОСОБА_5 має право у відповідності до вимог ЦПК України представляти інтереси в суді та надавати правову допомогу. Окрім того до суду не надано детального розрахунку витрат на правову допомогу, яку поніс Позивач.
В наданому до суду Акті виконаних робіт вказана послуга проект позовної заяви до суду. Однак не зазначено ні суть позову, ні інших даних щоб переконатися в тому за яку послугу було сплачено кошти. Окрім того, з долучених квитанцій не вбачається, що кошти були сплачені на виконання конкретного договору.
Тому суд вважає, що такі витрати не підтвердженні, а тому не підлягають розподілу.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту належності документа - задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , диплому серії НОМЕР_2 від 01.07.1987 року, виданого на ім?я ОСОБА_6 та архівної довідки від від 14.12.2023 року №8, виданої Відокремленим структурним підрозділом «Костянтинівський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет».
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.А. Смирнов