Справа № 317/1889/24
Провадження № 2/317/703/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каряки Д.О.,

при секретарі Щербини В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Никонова М.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просить зменшити розмір аліментів, встановлених судовим наказом Запорізького районного суду Запорізької області у справі №317/1182/24 від 11.03.2024, визначивши ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів приховала той факт, що в позивача ОСОБА_1 є дитина від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої з позивача за користь колишньої дружини - ОСОБА_5 , за судовим наказом Сахновщинського районного суду Харківської області від 25.02.2020 р. стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.02.2020 року.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , позивачем ОСОБА_1 вдруге була створена родина, в якій народилась спільна дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.03.2024 р. Запорізьким районним судом Запорізької області видано судовий наказ про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь - ОСОБА_2 , аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 29.02.2024 р. та до досягнення дитиною повноліття.

Тобто за судовими наказами з позивача стягнуто 1/2 частину від доходу на двох дітей, хоча за законом, зокрема ч. 5 ст. 183 СК України встановлено, що цей розмір на двох дітей не повинен перевищувати третини заробітку (доходу), тобто по 1/6 частки на кожну дитину. При цьому в даній статті не зазначається, що діти мають бути від одного шлюбу чи від декількох.

З 22.08.2023 року позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Крім стягнутих з позивача аліментів, на його утриманні перебуває його бабуся, ОСОБА_7 , з якою він проживав до реєстрації другого шлюбу, яку продовжив підтримувати та допомагати після реєстрації шлюбу. Під час приїзду у короткотривалі відпустки купує бабусі дороговартісні ліки та допомагає по господарству. Окрім цього, як зазначено представником позивача, 11.10.2023 р. позивачем ОСОБА_1 було отримано поранення, що в свою чергу також потягло за собою певних витрат та придбання медикаментів.

Також, як на обґрунтування зменшення розміру аліментів стягнутих з позивача, представник позивача у поданих нею додаткових поясненнях послалась на те, що позивачем ОСОБА_1 03.09.2024 р. було укладено шлюб з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим було змінено прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 . З 24.06.2024 р. позивач разом ОСОБА_11 та її донькою від попереднього шлюбу - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З метою забезпечення гідних умов життя, підтримання сімейних стосунків позивач ОСОБА_1 орендував квартиру для нової родини. Дружина та її донька знаходяться на утриманні позивача, оскільки через малолітній вік доньки дружина ОСОБА_13 не має можливості працювати, дитячі садочки в м. Харкові з початку війни не працюють, а тому донька знаходиться вдома та потребує нагляду.

За таких обставин, на даний час змінилося матеріальне та сімейне становище позивача, суттєво збільшився матеріальний тягар по сплаті аліментів. Зокрема, виходячи з прожиткового мінімуму на дитину до 6 років, який становить 2563,00 грн., при цьому 1/6 частина доходу позивача наразі складає 12420, 00 грн., а гарантований розмірі аліментів не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму, що становить 1283 грн., в ту чергу як, наразі дочка позивача ОСОБА_3 є дитиною до 2-х років і розмір, аліментів який відраховується з матеріального забезпечення, яке отримує позивач як військовослужбовець, перевищує встановлений прожитковий мінімум на дитину до 6 років в понад сім разів.

Тому представник позивача, звернулась до суду в інтересах позивача з вказаним позовом, та вважає, що розмір аліментів, який стягується з позивача на користь відповідача на утримання дочки ОСОБА_14 , значно перевищує встановлений прожитковий мінімум на дитину до 6 років та вважає, що розмір аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає зменшенню з 1/4 частини на 1/6 частину щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, саме такий розмір буде справедливим та не буде меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

14.05.2024 р. представником відповідача - адвокатом Бібік О.М., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень проти позову представник позивача послалась на те, що у зв`язку з неналежним виконанням позивачем батьківських обов`язків, відповідач вимушена була звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу і 11.03.2024 р. Запорізьким районним судом Запорізької області видано судовий наказ, який було винесено з дотриманням вимог діючого законодавства. При цьому відповідач не повинна була при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу надавати інформацію щодо наявності у позивача дітей від попередніх шлюбів. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що останній сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу і наявність судового наказу виданого 25.02.2020 р. Сахновщинським районним судом Харківської області, не свідчить про те, що його прийнято до виконання. Також, позивачем на підтвердження того, що він допомагає бабусі та несе витрати на її потреби, доказів не надано та нічим не підтверджено. В свою чергу відповідач наразі не працює, бо перебуває у декретній відпустці і єдиним джерелом фінансового забезпечення дитини є аліменти, які вона отримує від позивача. Через те, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, вона вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів на її утримання до набуття дитиною трирічного віку, однак ухвалою суду від 24.04.2024 р. провадження у справі було зупинено у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у складі ЗСУ до його звільнення з лав ЗСУ. У добровільному порядку позивач утримувати їх спільну дитину відмовляється. Таким чином, намагаючись зменшити розмір аліментів, позивачем не враховано ані інтереси, ані потреби дитини. Представник відповідача вважає, що розмір стягуваних аліментів не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України. За таких підстав просить в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів відмовити (а.с.38-41).

В судове засідання позивач ОСОБА_15 та його представник адвокат Никонова М.О. не з`явились. Представником позивача за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити (а.с.135).

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явились за невідомою суду причиною. Про місце день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку (а.с.138).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що згідно судового наказу виданого Сахнощивським районним судом Харківської області 25.02.2020 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання доньки: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.02.2020 р. (а.с.11)

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , позивачем ОСОБА_1 вдруге була створена родина, в якій народилась спільна дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, 11.03.2024 р. Запорізьким районним судом Запорізької області видано судовий наказ про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь - ОСОБА_2 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 29.02.2024 р. та до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

Постановою державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 21.05.2020 відкрито виконавче провадження №62142460 з примусового виконання судового №634/156/20 виданого 14.04.2020 р. про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.02.2020 р. (а.с.117).

Постановою державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.04.2024 відкрито виконавче провадження №74853948 з примусового виконання судового №317/1182/24 виданого 26.03.2024 р. про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь - ОСОБА_2 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 29.02.2024 р. та до досягнення дитиною повноліття (а.с.117-зворот).

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів, представник позивача посилалась на те, що за судовими наказами з позивача стягнуто 1/2 частину від доходу на двох дітей, хоча за законом, зокрема ч. 5 ст. 183 СК України встановлено, що цей розмір на двох дітей не повинен перевищувати третини заробітку (доходу), тобто по 1/6 частки на кожну дитину.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо відповідно заявлено вимогу про стягнення аліментів.

Частиною 5 статті 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

У разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу (щодо стягнення аліментів) боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (ч. 7 ст. 170 ЦПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п.п. 4 і 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Тобто, Цивільний процесуальний кодекс України не надає право боржнику ні оскаржити судовий наказ в апеляційному порядку, ні подати заяву про скасування судового наказу в порядку ст. 170 ЦПК України.

Натомість, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами.

Отже, позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, по факту просить змінити розмір аліментів, а саме з «1/4 частки» на «1/6 частку».

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Таким чином особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Як на підставу зменшення розміру аліментів, представник позивача послалась на те, що крім стягнутих з позивача аліментів, на його утриманні перебуває його бабуся, ОСОБА_7 , з якою він проживав до реєстрації другого шлюбу, яку продовжив підтримувати та допомагати після реєстрації шлюбу. Під час приїзду у короткотривалі відпустки купує бабусі дороговартісні ліки та допомагає по господарству, проте, вказана обставина не може бути прийнята судом, оскільки не відноситься до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів, виходячи з вимог чинного законодавства, оскільки вказана обставина повинна бути суттєвою і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеною при розгляді спору про зменшення розміру аліментів, встановлених судом.

Окрім цього, як зазначено представником позивача, 11.10.2023 р. позивачем ОСОБА_1 було отримано поранення, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №222/28/7/946 від 02.12.2023 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.17), згідно якої ОСОБА_1 отримав вибухову травму. Акуботравма, що в свою чергу також потягло за собою певних витрат та придбання медикаментів та лікування, однак доказів того, що позивачем понесені такі витрати до позову не надано.

Позивачем ОСОБА_1 03.09.2024 р. було укладено шлюб з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим було змінено прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.108).

З 24.06.2024 р. позивач разом ОСОБА_11 та її донькою від попереднього шлюбу - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.110), проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З метою забезпечення гідних умов життя, підтримання сімейних стосунків позивач ОСОБА_1 орендував квартиру для нової родини, що підтверджується Договором оренди квартири від 24.06.2024 р. оформленого на ім`я позивача ОСОБА_1 (а.с.107,109). Як вбачається п.2.2 вказаного Договору оренди квартири в цій квартирі крім самого орендаря будуть проживати: ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , строк оренди з 25.06.2024 р. по 25.12.2024 р., однак належних доказів того, що саме позивач несе матеріальні витрати на утримання орендованого житла також не долучено.

Дружина позивача та її донька знаходяться на утриманні позивача, оскільки через малолітній вік доньки дружина ОСОБА_13 не має можливості працювати, дитячі садочки в м. Харкові з початку війни не працюють, а тому донька знаходиться вдома та потребує нагляду, однак доказів того, що дружина та її дочка перебувають на утриманні позивача не додано. Також слід звернути увагу на той, факт, що теперішня дружина позивача не позбавлена права звернутися до суду з позовом (судовим наказом) до біологічного батька дитини, щодо вимог про стягнення з останнього аліментів на утримання його дитини.

Посилання представника позивача, як на підставу зменшення розміру аліментів, прожитковий мінімум на дитину до 6 років становить 2563,00 грн., при цьому 1/6 частина доходу позивача наразі складає 12420, 00 грн., а гарантований розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму, що становить 1283 грн., в ту чергу як, наразі дочка позивача ОСОБА_3 є дитиною до 2-х років і розмір, аліментів який відраховується з матеріального забезпечення, яке отримує позивач як військовослужбовець, перевищує встановлений прожитковий мінімум на дитину до 6 років в понад сім разів.

Проте, представником позивача не долучено жодних документів на підтвердження матеріального стану позивача, а саме довідки про отримання грошового забезпечення позивача як військовослужбовця.

В ту чергу, як відповідач ОСОБА_2 з 18.08.2023 р. знаходиться у декретній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується довідкою про місце роботи та займану посаду ТОВ «ЮНИС», копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.93) і по суті аліменти, які отримує відповідач є єдиним джерелом забезпечення їх спільної дитини.

Крім того, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем відповідач вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів на її утримання до набуття дитиною трирічного віку, однак ухвалою суду від 24.04.2024 р. провадження у справі було зупинено у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у складі ЗСУ до його звільнення з лав ЗСУ (а.с.94-103). У добровільному порядку позивач утримувати їх спільну дитину відмовляється. Таким чином, намагаючись зменшити розмір аліментів, позивачем не враховано ані інтереси, ані потреби дитини, з врахуванням віку дитини та знаходження відповідача у декретній відпустці.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, погіршення матеріального становища матері (батька) може бути підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

З урахуванням викладеного, позивач має не лише зазначити про зміну матеріального становища в бік погіршення, а й надати докази про зміну свого матеріального становища.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, відтак не може бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що обставини позову не узгоджуються з вимогами ст. 192 СК України.

Зменшення розміру аліментів є правом суду, а не його обов`язком, виходячи з диспозиції ст. 192 СК України, тобто навіть за умови доведеності факту зміни матеріального стану платника аліментів, суд, який розглядає справу, може не задовольняти вимоги останнього про зменшення розміру аліментів, зважаючи на інші обставини справи, зокрема, у разі, якщо зменшення розміру аліментів не відповідатиме інтересам малолітньої дитини, яка має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Доводи позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду щодо відсутності підстав для зменшення розміру аліментів.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення судового наказу про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано.

Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, а саме його погіршення, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Крім того, стороною позивача в ході розгляду даного спору не надано суду переконливих доказів, які б вказували на вагомі підстави щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окремо слід звернути увагу на те, що згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що представником позивача переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надано, а також обставини, що наводить представник позивача в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не можуть, а також те, що розмір стягуваних аліментів за судовим наказом не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає.

Суд враховує і той факт, що виховання дитини одним з батьків (в даному випадку мати виховує дитину самостійно), коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Зазначене призводить до дисбалансу у обов`язках батьків, чому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дитину.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн, покладається на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 180-183, 192, 273 СК України ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 353, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Копію рішення направити сторонам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Суддя Д.О. Каряка