Справа № 129/3508/23
Провадження по справі № 2-о/129/12/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" червня 2024 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Дєдова С.М.,

розглянувши у відсутність сторін та їх представників у справі в порядку окремого провадження в приміщенні суду в місті Гайсині справу за заявою ОСОБА_1 , поданої в її інтересах представником заявника, - адвокатом Долею Оленою Анатоліївною, заінтересована особа - Гайсинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство Оборони України, про встановлення факту смерті в певний час,

Встановив:

Заявниця ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті в певний час, в якій ОСОБА_1 просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вугледар Донецької області, під час проходження військової служби під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з Національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсіч і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області.

Свої вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що вона, ОСОБА_1 , є мамою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 .

Її син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , був призваний на військову службу за мобілізацією 10.02.2023 р., зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_2 , на посаду гранатометника 1-го мотопіхотного відділення з мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти.

Відповідно до витягу з наказу №41 від 10.02.2023 року командира військової частини військової частини НОМЕР_3 вважався таким, що з 10.02.2023 року справу та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

24.02.2023 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Вугледар Донецької області, її син зник безвісти, з приводу чого було призначене службове розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2023 року №272, яке проведено комісією у складі голови комісії - заступника командира роти - вогневої підтримки з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_3 , членів комісії - головного сержанта управління розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_4 , старшого техніка управління 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_5 .

Під час проведення службового розслідування було встановлено, що 24.02.2023 р. приблизно о 19:20 год. від сержанта ОСОБА_6 позивний « ОСОБА_6 » надійшла команда зніматися з ВОП, взяти із собою зброю та особисті речі для подальшого виведення з Вугледару, Донецької області. Прибувши на місце загрузки, особовий склад піхоти завантажився на верх БМП. Серед військовослужбовців, які були завантажені на БМП перебував, також старший сержант ОСОБА_2 . Коли особовий склад вантажився на верх, старший солдат ОСОБА_8 та ще декілька військовослужбовців завантажували майно всередину десанту, останнього кого завантажували в десант, це тіло загиблого військовослужбовця (не пам`ятає прізвища) та пораненого танкіста. Далі, коли старший солдат ОСОБА_8 повертався в будівлю за майном, роздався вибух та старшого солдата ОСОБА_8 вибуховою хвилею відкинуло в прохід будівлі. Від вибуху, військовослужбовці, які були зовні, почали забігати у вузький прохід дверного отвору, у зв`язку з чим старший солдат ОСОБА_8 не міг піднятись, постійно збивали з ніг ті, хто забігали всередину будівлі, з цього моменту старший сержант ОСОБА_8 погано пам`ятає. Коли, вищевказаний військовослужбовець прийшов до тями, він разом із іншими військовослужбовцями вийшли до укриття, для того, щоб подивитись чи є хто живий. Живих не було.

В своєму поясненні стрілець-санітар ІНФОРМАЦІЯ_8 в/ч НОМЕР_2 солдат ОСОБА_10 пояснив, що 24.02.2023 року знаходився на КСП роти і проводив підготовку обладнання до погрузки та евакуації з місця розташування КСП. Коли прибув особовий склад з ВОП «ОСОБА_6», особовий склад піхоти завантажився на БМП-1, серед військовослужбовців, які знаходились на БМП солдат ОСОБА_10 пам`ятає ОСОБА_2 . Особовий склад чекав дозавантаження машини майном та особистими речами. В цей момент солдат ОСОБА_10 та солдат ОСОБА_11 пішли до гаража за іншими речами, коли повертались назад солдат ОСОБА_10 через відкриті двері у гаражі бачив БМП. Далі, пролунав вибух. Від вибуху вони впали на землю, тому що почало детонувати БК у БМП. Коли закінчились вибухи вони пішли подивитись, що трапилось і чи є поранені. Підійшовши, вони побачили 3-4 фрагменти схожих на людські тіла, які догорали. Обійшовши територію, поранених і живих не знайшли. Згідно із Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по основній діяльності) від 24.03.2023 р. №263 про результати службового розслідування, спираючись на відібрані вищевикладені пояснення та наведені військовослужбовцями факти, слід рахувати гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_10 в/ч НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_2 - загиблим. З метою засвідчення факту смерті військовослужбовця старшого сержанта ОСОБА_2 було складено Акт про настання смерті від 25.02.2023 року.

Тіло загиблого військовослужбовця старшого сержанта ОСОБА_2 не можливо евакуювати у зв`язку з постійними мінометними, артилерійським, танковими, стрілецькими обстрілами противником.

За результатами службового розслідування складений висновок, що загибель гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_10 в/ч НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_2 , згідно з вимогами ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" сталася під час проходження служби в Збройних Силах України, пов`язана з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України, та не пов`язано з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Загибель сталася під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області.

За фактом загибелі сина, ОСОБА_2 , складено акт про настання смерті від 25.02.2023 р. з участю гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_9 військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_8 та стрільця-санітара ІНФОРМАЦІЯ_8 військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_10 , які засвідчили, що 24.02.2022 року гранатометник ІНФОРМАЦІЯ_10 військової частини НОМЕР_2 старший сержант ОСОБА_2 загинув під час артилерійського обстрілу зі сторони противника в м. Вугледар, Донецької області.

Солдату ОСОБА_2 була видана військовою частиною НОМЕР_2 довідка за вих №96911 від 13.03.2023 р. про те, що він дійсно в період з 10.02.2023 року по 25.02.2023 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, захисту населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в м. Вугледар, Ясинуватського району Донецької області.

Таким чином, факт смерті ОСОБА_2 підтверджується довідкою доповіддю командира військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_12 , рапортом командира 1-ї механізованої роти військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_13 , поясненням гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_9 військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_8 , стрільця-санітара ІНФОРМАЦІЯ_8 військової частини НОМЕР_2 , солдата ОСОБА_10 , актом службового розслідування, який затверджений командиром військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_14 24.02.2023 p., актом про настання смерті від 25.02.2023 року, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.03.2023 р. №263, з яких вбачається, що ОСОБА_2 , гранатометник ІНФОРМАЦІЯ_10 військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , призваний 28.12.2022 р. ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вугледар, Ясинуватського району Донецької області, під час артилерійського обстрілу зі сторони противника, загибель його настала під час проходження військової служби та пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

Загибель сина ОСОБА_2 мала місце під час активних бойових дій в м. Вугледар Ясинуватського району, Донецької області, ця територія є тимчасово окупованою територією України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Дана обставина позбавляє можливості отримати документи, передбачені ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52 в редакції наказу Міністерства юстиції України 18 грудня 2010 року №3307/5 (лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть) та зареєструвати факт смерті померлої особи у встановленому законом порядку. Судово-медична експертиза смерті сина ОСОБА_2 з цих же причин не проводилась. Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром за вих. №19/102/10/1-12133-2023 від 29.05.2023 р. надано висновок експерта встановлення генетичних ознак зразка букального епітелію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_1 та передано до лабораторії біологічних досліджень ДНДЕКЦ МВС для подальшого зберігання.

Станом на момент подання заяви залишки тіла сина знаходяться на місці загибелі, а евакуація є неможливою., а відтак встановлення цього факту можливе лише в судовому порядку, оскільки законодавцем іншого позасудового способу для цього не визначено.

У зв`язку з відсутністю документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, які є підставою для державної реєстрації смерті Гайсинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області ЦМУМЮ (м. Київ) не має можливості зареєструвати смерть сина ОСОБА_2 .

Встановлення факту смерті сина необхідно для державної реєстрації смерті сина в органах РАЦСу, оскільки від цього залежить виникнення її особистих та майнових прав, зокрема, щодо отримання одноразової допомоги після загибелі сина та оформлення спадщини після його смерті.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, письмово заявлені вимоги підтримала повністю, просила справу розглянути у її та заявника відсутність.

Представник заявника - адвокат Доля О.А. вимоги викладені в заяві підтримала в повному обсязі, посилаючись на вищевикладені обставини, просила заяву задовільнити. Додатково пояснила, що встановлення факту смерті військовослужбовця під час проходження військової служби під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території України, повинно розглядатись судами в порядку окремого провадження, що в чергове підтверджується Постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 в справі N 490/6057/19-ц, копію якої вона долучає до матеріалів справи.

Представник заінтересованої особи Гайсинського відділу державної реєстрації атів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в судове засідання не з`явився, письмово заявлені вимоги підтримав, просив справу розглянути у його відсутність.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 з використанням системи «Електронний суд» подав пояснення, в якому зазначив, що ознайомившись із вказаною заявою та долученими до неї додатками, враховуючи визначений законодавством строк для розгляду такої категорії справ при відкритті провадження (невідкладно), вважав за необхідне закрити провадження, виходячи з такого. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Встановлення факту, якого просить заявник породжує юридичні наслідки, від яких залежатимуть її особисті та майнові права, а саме можливість отримання грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ; під час проходження військової служби ОСОБА_2 з 10.02.2023 по 25.02.2023 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, захисту населення та інтересів держави, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в м. Вугледар, Ясинуватського району Донецької області. Загибель його настала ІНФОРМАЦІЯ_3 під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території донецької області. Смерть ОСОБА_2 настала під час проходження військової служби та пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Зазначене вбачається з наказу командира військовій частині НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 24.03.2023 №283. Наказом командира військовій частині НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 24.03.2023 №283 ОСОБА_2 виведений у розпорядження. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті). Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України). У справі № 287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.» Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, Суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям. Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства. Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За таких обставин необхідно відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Представник заінтересованої особи Міністерства Оборони України з використанням системи «Електронний суд» подав пояснення, в якому зазначив, що у Гайсинському районному суді Вінницької області перебуває в провадженні справа № 129/3508/23 за заявою ОСОБА_1 , поданої в її інтересах представником заявника, - адвокатом Долею Оленою Анатоліївною, заінтересована особа - Гайсинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство Оборони України, про встановлення факту смерті в певний час. Враховуючи приписи ст. 43 ЦПК України, яка надає право учасникам справи надавати пояснення суду, Міністерство оборони України вважає за необхідне надати наступні письмові пояснення щодо даної справи. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин першої, п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Як зазначено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву з посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Тобто, відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює встановлення факту смерті особи. Додатками до заяви від 06.11.2023 додано, крім іншого наступні письмові докази: 1. копія Витягу з ЄРДР; 2. копія Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; 3. копія Сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісті. Системний аналіз зазначених письмових доказів дозволяє прийти висновку, що ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 особою, яка зникла безвісти за особливих обставини. Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, визначає Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» (надалі - Закон № 2505-VIII) , який забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. За визначеннями, наведеними у статті 1 цього Закон № 2505-VIII особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук; - особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру. Згідно положень статті 4 Закон № 2505-VIII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків. Згідно з частиною другої статті 9 Закон № 2505-VIII особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України. Нормами чинного цивільного законодавства України визначено підстави для оголошення особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом Так, частиною другою статті 46 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який на даний час продовжено. Тобто, воєнний стан в Україні триває по теперішній час. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , пропав безвісти в період дії воєнного стану на території України, за обставин, які виникли в результаті повномасштабної війни російської федерації проти України, необхідно виходити з положень частини другої статті 46 ЦК України, якими встановлено строки, після спливу яких особа може бути оголошена померлою. Таким чином, оскільки станом на поточний момент день закінчення воєнних дій відсутній, то відлік встановленого шестимісячного строку відповідно ще не розпочався, у зв`язку із чим звернення заявника до суду із заявою про встановлення факту смерті є передчасним. Дане пояснення було надіслано на електронну адресу стороні по справі та представнику, вказану в позові. Крім того враховуючи приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29 червня 2023 року № 3200-IX, який набув чинності з 18 жовтня 2023 дане пояснення також міститься в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», з огляду на викладене, керуючись статтею 43 ЦПК України, просив врахувати дані пояснення при вирішенні справи та провести судове засідання без участі представника Міністерства оборони України.

Представника заявника - адвокат Доля О.А. подала заперечення на пояснення ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства Оборони України, в якому зазначила, що в Гайсинському районному суді Вінницької області в порядку окремого провадження (згідно позиції викладеної в Постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 в справі №490/6057/19-ц, копію якої долучила до матеріалів справи) перебуває на розгляді цивільна справа №129/3508/23 за заявою ОСОБА_1 , 1950 р.н., заінтересовані особі: Гайсинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального мідрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України «про встановлення факту смерті в певний час» .

Заявниця не погоджується з твердженням заінтересованих осіб щодо відсутності в заявника безумовних доказів на підтвердження обставин, що надаються заявником і що на думку заінтересованих осіб унеможливлює встановлення факту смерті особи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Краска проти Швейцарії" від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується довідкою доповіддю командира військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_12 , рапортом командира 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_13 , поясненням гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_9 військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_8 , стрільця-санітара ІНФОРМАЦІЯ_8 військової частини НОМЕР_2 , солдата ОСОБА_10 , актом службового розслідування, який затверджений командиром військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_14 24.02.2023 p., актом про настання смерті від 25.02.2023 року, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.03.2023 р. №263, з яких вбачається, що ОСОБА_2 , гранатометник ІНФОРМАЦІЯ_10 військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , призваний 28.12.2022 ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вугледар, Ясинуватського району Донецької області, під час артилерійського обстрілу зі сторони противника, загибель його настала під час проходження військової служби та пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

Оскільки, з 24.02.2023 року ОСОБА_2 вважається зниклим безвісти за особливих обставин та смерть якого згідно матеріалів службового розслідування (Акту про настанні смерті), (Акту службового розслідування) настала під час проходження військової служби та пов`язана із виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, а також не можливо отримати лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , оскільки законодавством іншого позасудового способу для цього не визначено, існує необхідність відповідним рішенням суду встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Датою смерті вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно Акту про настання смерті.

Від встановлення факту, про який йдеться в цій заяві, залежить виникнення та реалізація особистих та немайнових прав фізичної особи, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, а саме: у зв`язку із відсутністю документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, які є підставою для державної реєстрації смерті, Гайсинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не має можливості зареєструвати смерть сина заявниці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Заявник також не погодилась також із твердженням заінтересованих осіб щодо передчасного звернення заявника із даною заявою до суду, згідно вимог ст. 46 ЦК України, особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII воєнний стан-це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України).

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст. 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, останній раз Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022, згідно якого воєнний стан продовжений строком на 90 діб.

Відповідно до вимог п. 8) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ППК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 ЦК України, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

Згідно з ст.68 ЗУ «Про нотаріат» та п.11.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 №296/5 при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини , заявниця повинна надати свідоцтво про смерть спадкодавця, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану

П. 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 р. № 52/5 встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 № 545, лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пп.2.2 п.2).

При цьому, забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого прижитті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті. Патологоанатом, як правило, видає лікарське свідоцтво про смерть на підставі розтину трупів (пп.2.4 п.2).

Відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення та видачі фельдшерської довідки про смерть (форма № 106/о), затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 № 545, фельдшерська довідка про смерть видається лише на підставі медичної документації, яка відображає стан хворого до його смерті, якщо немає підозри на насильницьку смерть і причина смерті може бути встановлена точно (п.2.4).

При підозрі насильницької смерті або у випадках, зокрема, коли смерть настала від механічної асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, а також на померлих, особистість яких не встановлена, фельдшерська довідка про смерть не видається. У цих випадках обов`язково провадиться судово-медична експертиза, після чого видається лікарське свідоцтво про смерть закладом охорони здоров`я (п.2.5).

При цьому забороняється видача фельдшерської довідки про смерть заочно, без особистого встановлення фельдшером (акушеркою) факту смерті (п.2.6).

Для заявниці ОСОБА_1 , 1950 р.н., встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті її сина ОСОБА_2 є необхідним для отримання свідоцтва про смерть та подальшого використання вказаного документу у цивільно-правових відносинах.

У зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть сина, заявниця не має можливості скористатись своїми сімейними, цивільними і соціальними правами, пов`язаними із смертю сина ОСОБА_2 , зокрема: спадкування, отримання статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця, та ін.

Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявниці про неможливість отримання на території, де ведуться бойові дії, документів, що підтверджують факт смерті за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об`єктивних причин.

У відповідності до правового висновку викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 в справі №490/6057/19-ц - встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації.

Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявниці як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, а саме: отримання загиблим статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим отриманням членами сім`ї загиблого допомоги від гуманітарних організацій та можливості звернення членів сім`ї загиблого до міжнародних судів із відповідними вимогами.

Враховуючи вищевказане, зокрема, те, що заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть сина ОСОБА_2 , з метою захисту її законних прав та інтересів, заявниця просила суд в силу ст.ст. 315-319 ЦПК України задовільнити заявлені вимоги ОСОБА_1 , 1950 р.н., про встановлення факту його смерті, так як вважає, що достовірно, належними доказами, доведено факт його смерті під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області.

З урахуванням позицій учасників розгляду справи, досліджених доказів та вимог закону, суд визнає за необхідне вимоги заяви задовільнити, з таких міркувань.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року N 389-VIII воєнний стан-це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях уразі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України).

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст. 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106

Відповідно до правових норм Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, останній раз Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022, згідно із яким воєнний стан продовжений строком на 90 діб.

Відповідно до вимог п.8) ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 ЦК України, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Як встановлено в судовому засіданні заявниця є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 01.03.2023 р., де в графі батько записаний ОСОБА_15 , мати ОСОБА_1 .

З копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №41 від 10.02.2023 встановлено, що ОСОБА_2 з 10.02.2023 р. зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і вважати таким що з 10.02.2023 р. справу та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_10 (а. с. 18).

Копія довідки 9691 від березня 2023 свідчить про те, що ОСОБА_2 в період з 10.02.2023 по 25.02.2023 р. брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів м. Вугледар Донецької області (а.с.19).

Копія акту про настання смерті від 25.02.2023, свідчить про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Вугледар Донецької області під час артилерійського обстрілу зі сторони противника загинув гранатометник ІНФОРМАЦІЯ_10 військової частини НОМЕР_2 старший сержант ОСОБА_2 . Тіло загиблого військовослужбовця не можливо евакуювати у зв`язку із інтенсивним обстрілом зі сторони противника та штурмових позицій (а. с. 23)

З копії витягу з наказу командира військової частини (по основній діяльності) НОМЕР_2 №263 від 24.03.2023 встановлено, що загибель гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_10 військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_2 , згідно з вимогами ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" сталася під час проходження служби Збройних Силах України та пов`язана з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України, та не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Загибель сталася під час бойових дій і забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області.

Даним наказом наказано старшому помічнику начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_2 , вивести у розпорядження гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_10 військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_2 у зв`язку з загибеллю (а. с. 28-29).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

Згідно з ст. 68 ЗУ "Про нотаріат" та п. 11.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5 при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, заявниця повинна надати свідоцтво про смерть спадкодавця, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану

П. 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 № 545, лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (п. п. 2.2 п. 2).

При цьому забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого прижитті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті. Патологоанатом, як правило, видає лікарське свідоцтво про смерть на підставі розтину трупів (п. п. 2.4 п. 2).

Відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення та видачі фельдшерської довідки про смерть (форма № 106/о), затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 № 545, фельдшерська довідка про смерть видається лише на підставі медичної документації, яка відображає стан хворого до його смерті, якщо немає підозри на насильницьку смерть і причина смерті може бути встановлена точно (п. 2.4).

При підозрі насильницької смерті або у випадках, зокрема, коли смерть настала від механічної асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, а також на померлих, особистість яких не встановлена, фельдшерська довідка про смерть не видається. У цих випадках обов`язково провадиться судово-медична експертиза, після чого видається лікарське свідоцтво про смерть закладом охорони здоров`я (п. 2.5).

При цьому забороняється видача фельдшерської довідки про смерть заочно, без особистого встановлення фельдшером (акушеркою) факту смерті (п. 2.6).

Для заявниці ОСОБА_1 встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті її сина ОСОБА_2 є необхідним для отримання свідоцтва про смерть та подальшого використання вказаного документу у цивільно-правових відносинах.

Відповідно до Постанови КМ України "Про затвердження Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)" від 07 травня 2022 року N 562, абзац четвертий підпункту 1 пункту 1постанови Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2022 № 457 викладено в такій редакції:

"Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2022 року № 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій."

На території України у Донецькій області в Волноваському районі на сьогоднішній день відбуваються активні бойові дії, при цьому доступу до належного оформлення факту смерті та до тіла загиблого старшого сержанта ОСОБА_2 у заявниці - матері ОСОБА_1 немає, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті.

Оскільки тіло ОСОБА_2 не було вивезене з території м. Вугледар Волноваського району Донецької області, видача лікарського свідоцтва чи фельдшерської довідки про його смерть неможлива, що у свою чергу унеможливлює державну реєстрацію його смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану та видачу свідоцтва про його смерть.

У зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть сина, заявниця не має можливості скористатись своїми сімейними, цивільними і соціальними правами, пов`язаними із смертю ОСОБА_2 , зокрема: спадкування, отримання статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця, та інше.

Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявниці про неможливість отримання на території, де ведуться бойові дії, документів, що підтверджують факт смерті за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об`єктивних причин.

У відповідності до правового висновку викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 в справі N 490/6057/19-ц - встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації.

Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, а саме: отримання загиблим статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим отриманням членами сім`ї загиблого допомоги від гуманітарних організацій та можливості звернення членів сім`ї загиблого до міжнародних судів із відповідними вимогами.

Враховуючи вище викладене, зокрема, те, що заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть свого сина ОСОБА_2 , з метою захисту її законних прав та інтересів, суд вважає за необхідне в силу ст. ст. 315-319 ЦПК України задовільнити заявлені вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, так як в судовому засіданні достовірно встановлено факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України - хвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 259, 263, 264, 265, 315, 317 ЦПК України,

Ухвалив:

Заяву задовільнити повністю.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вугледар Донецької області, під час проходження військової служби під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з Національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсіч і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 08.05.1997 року Гайсинським РВ УМВС України у Вінницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , жителька АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: телефон НОМЕР_7 .

Заінтересована особа: Гайсинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , юридична адреса 23700, м. Гайсин Вінницької області, вул. Богдана Хмельницького, 39, засоби зв`язку: (04334) 25486.

Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_8 , юридична адреса АДРЕСА_4 , засоби зв`язку: НОМЕР_9 .

Заінтересована особа: Міністерство Оборони України, , юридична адреса АДРЕСА_5, засоби зв`язку: НОМЕР_10.

Суддя: