ПОСТАНОВА

іменем України

02 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 402/908/23

провадження № 22-ц/4809/612/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк»на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2023 року у складі судді Бондаренка А.А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного Товариства «Сенс Банк» (далі по тексту АТ «Сенс Банк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 31 жовтня 2016 року він уклав кредитний договір №630495494 з Акціонерним Товариством «Альфа-Банк» (далі по тексту АТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», за умовами якого отримав кредит. У подальшому йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження від 17 вересня 2020 року №63069704 з виконання виконавчого напису від 05 серпня 2020 року №25797, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з нього на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за договором від 31 жовтня 2016 року №630495494 у розмірі 49033 грн 93 коп. Вказував, що на підставі вищевказаного виконавчого напису було відкрите виконавче провадження, накладений арешт на усі його рахунки та звернуто стягнення на заробітну плату. Вважав, що оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню через порушення при його вчиненні вимог ст.87 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та ст.3 гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства Юстиції України №296/5. Зазначав, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис за договором на документі, що не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, визначеного постановою Кабінету Міністрів України №1172.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05 серпня 2020 року №25797, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», заборгованості за договором від 31 жовтня 2016 року №630495494 у розмірі 49033 грн 93 коп.

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2023 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05 серпня 2020 року №25797, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення на користь стягувача: ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 31 жовтня 2016 року №630495494 у розмірі 49033,93 грн. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 11903 грн 30 коп. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1610 грн 40 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити нове судове рішення про їх максимальне зменшення.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України перегляду та перевірці апеляційним судом не підлягає.

Адвокат Працевитий Геннадій Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2023 року, в частині, що оскаржується, залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» - без задоволення.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в оскаржуваній частині, виходячи з такого.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зроблено такі висновки про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

З матеріалів справи убачається, що 26 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно з пунктом 3.1 розмір гонорару визначається та сплачується за погодженням сторін та викладається в додатку (додатковому договорі) до вказаного договору, який вважається його невід`ємною частиною (а.с.6).

Згідно з пунктом 2.1 додаткового договору від 26 вересня 2023 року до договору про надання правової допомоги від 26 вересня 2023 року вартість за орієнтовний перелік послуг, що можуть бути надані по справі складає 7000 грн. Відповідно до пункту 3.1 гонорар адвоката за ведення справи у суді та скасування виконавчого напису нотаріуса складає 10 % від суми, зазначеної у виконавчому написі (сума боргу 49033,93 * 10%) (а.с.6 зворот).

Відповідно до рахунку від 26 вересня 2023 року та акту від 26 вересня 2023 року клієнт ОСОБА_1 сплатив АБ «ЮРКОНСАЛТ» 7000 грн (а.с.7).

Відповідно до рахунку від 26 вересня 2023 року та акту від 26 вересня 2023 року клієнт ОСОБА_1 сплатив АБ «ЮРКОНСАЛТ» 4903,30 грн (а.с.7).

Згідно з ордером від 24 жовтня 2023 року серії АР №1142491 ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 26 вересня 2023 року в Ульяновському районному суді Кіровоградської області надав правову допомогу адвокат Працевитий Г.О. (а.с.5).

У поданих 27 листопада 2023 року додаткових поясненнях АТ «Сенс Банк» заперечило проти заявлених витрат на правову допомогу та просило їх зменшити (а.с.31-42).

Враховуючи викладене вище, а також враховуючи те, що суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову, колегія суддів вважає, що суд, керуючись положеннями п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, обґрунтовано виходив з того, що наявні правові підстави для покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу, однак колегія суддів не може погодитись із визначеним місцевим судом розміром, враховуючи таке.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15 вересня 2021 року у справі №924/675/20, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менше, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і в пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.

Проте, як убачається зі змісту рішення, судом не наведено мотивів стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 11903,30 грн.

Також у мотивувальній частині рішення суду зазначено про подання відповідачем відзиву, у якому зазначено про зменшення понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано правової оцінки доводам відповідача, які викладені в клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу, та не наведено в мотивувальній частині рішення аргументів відхилення таких доводів.

Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), а також врахувавши правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що визначений судом розмір витрат на правничу допомогу в сумі 11903,30 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не співрозмірні з виконаною роботою під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, у додатковому договорі до договору про надання тієї ж самої правової допомоги передбачена фактично подвійна оплата за надання правничої допомоги, що прямо суперечить ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до якої гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, враховуючи положення частини п`ятої статті 137 та частини третьої статті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 7000 грн.

Відповідно до ч.4 с.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної (та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду щодо вирішення питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в силу ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначеного розміру таких витрат шляхом зменшення суми до 7000 грн, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2023 року змінити в частині вирішення питання судових витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (4, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко