УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року

м. Київ

справа № 638/292/18

провадження № 61-8204ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2023 року у складі судді Барабанової В. В. та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -ПАТ КБ «ПриватБанк») в особі Філії «Харківське Головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приват Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання права власності.

У підготовчому провадженні 07 вересня 2023 року Червонозаводський районний суд м. Харкова розглянув ряд клопотань сторін та постановив ухвалу, якою зокрема, задовольнив клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чишко С. В. про заміну первісного відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на належного - ОСОБА_2 та виключив ПАТ КБ «ПриватБанк» з числа відповідачів у справі.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2023 року, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 закрито.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що ухвалу про заміну неналежного відповідача не можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

У червні 2024 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу для подовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо оскарження ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2023 року

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України в касаційному порядку підлягають перегляду судові рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.

Відповідно до частини другої статті 17 ЦПК України ЦПК України не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ухвала Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2023 року в апеляційному порядку по суті не переглядалася, вона не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Щодо оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Перевіривши доводи заявника, зазначені в касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку що скарга є очевидно необґрунтованою з огляду на наступне.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що заміна неналежного відповідача у справі відбулась за клопотанням позивачки про заміну відповідача, якого вона вважає неналежним - банк, на інших відповідачів, яких вона вважає належними: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Замінюючи відповідача на іншого - ОСОБА_2 суд першої інстанції вказав, що згідно положень статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, тобто належним відповідачами у спорі є спадкоємці померлого ОСОБА_4 : ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , які заперечують проти позову, не визнаючи право ОСОБА_1 на частини грошових вкладів в порядку поділу майна подружжя.

Статтею 51 ЦПК України передбачено можливість здійснення заміни неналежного відповідача, у випадку, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Відповідно до положень статті 51, частини другої та третьої ЦПК України суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі; після спливу цих строків, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Апеляційний суд встановивши, що заміна відповідача у справі здійснювалась судом не в порядку процесуального правонаступництва, а за клопотанням позивача, дійшов правильного висновку, що оскаржувана ухвала не є самостійним об'єктом апеляційного оскарження.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 наголосив, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити окремо від рішення суду, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження ухвал із питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на судове рішення, яким завершений судовий розгляд, є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, бо регламентоване процесуальним законом. Звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу суду, яку за законом не можна окремо оскаржити в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Встановивши, що ухвала суду першої інстанції, постановлена за результатами розгляду клопотання позивача про заміну неналежного відповідача, не входить до переліку ухвал, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду, апеляційний суд закрив апеляційне провадження. Такі дії відповідають процесуальному закону й узгоджуються із конвенційними гарантіями права на справедливий суд.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є незгодою заявника з його змістом та тлумачення норм процесуального права на свій розсуд.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції вочевидь правильно застосував приписи ЦПК України щодо неможливості апеляційного оскарження окремо від рішення суду, яким завершений розгляд справи, ухвали суду першої інстанції про задоволення клопотання про заміну неналежного відповідача. Таке застосування не викликає розумних сумнівів. З огляду на це касаційну скаргу слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник