провадження № 22-ц/824/14/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Капустіним Віталієм Володимировичем, на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Тетяна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Тетяна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому просив:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №644, виданий 25 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Тетяною Володимирівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 560 684,88 грн та покласти судові витрати у справі на відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що на виконанні у державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Левенець Є.С. перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису №644, винесеного 25 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Тетяною Володимирівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 560 684,88 грн.

Вважає, що вказаний напис не підлягає виконанню з наступних підстав.

29 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 560 684,88 грн, що на день позики дорівнювало еквіваленту 25 440 доларів США, з терміном повернення до 29 вересня 2015 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, 29 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який виступив майновим поручителем позивача, було укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку ОСОБА_2 квартиру під номером АДРЕСА_1 , заставна вартість предмету іпотеки склала 560 684,88 грн.

Через неповернення позичених коштів, ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Т.В., яка 25 березня 2016 року вчинила виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 560 684,88 грн.

За даним виконавчим написом міським відділом ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, яке є не завершеним.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2016 року у справі №381/1923/16-ц за позовом ОСОБА_2 звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ОСОБА_2 на квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням встановлено, що на день його ухвалення інфляційне збільшення суми боргу становить 117 346,01 грн, а 3 % річних - 17 590,75 грн, всього 134 936,76 грн.

24 липня 2017 року ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_2 , продала вказану квартиру за ціною 196 209,10 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2018 року у справі №357/9281/17 частково задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 29 липня 2015 року в розмірі 134 936,76 грн, що складається з 117 346,01 грн інфляційного збільшення суми боргу та 17 590,75 грн 3 % річних. Вказане рішення суду набрало законної сили 17 жовтня 2018 року.

За таких обставин, обов`язок позивача зі сплати основної суми боргу в розмірі 560 684,88 грн. виконано повністю, а наявність на примусовому виконанні виконавчого напису №644 від 25 березня 2016 року призводить до подвійної сплати боргу.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Тетяна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Капустін Віталій Володимирович 12 грудня 2023 року подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису №644 від 25 березня 2016 року не було допущено порушень норм чинного законодавства.

Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що наразі обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його припиненням, що встановлено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2018 року у справі №357/9281/17, тобто вже після вчинення виконавчого напису.

Вказаним рішенням встановлено, що станом на момент визнання права власності за ОСОБА_2 на предмет іпотеки, вартість якого за умовами договору іпотеки дорівнювала сумі переданих за договором позики коштів, сума основного боргу за договором позики вважається погашеною.

Оскільки усі учасники справи погодилися з цим рішенням та не оскаржували його, відшкодування ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних відбулося в добровільному порядку, тому ОСОБА_2 навіть не звертав це рішення до виконання.

Відтак, сума коштів, на яку вчинено виконавчий напис №644 від 25 березня 2016 року не є безспірною, адже судом встановлено, що обов`язок ОСОБА_1 зі сплати основної уми боргу в розмірі 560 684,88 грн виконано повністю.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Капустіним Віталієм Володимировичем, на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Тетяна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Капустін Віталій Володимирович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Т.В. у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку. 17 квітня 2024 року подала заяву про розгляд справи без її участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09 липня 2015 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 560 684,99 грн. Договір позики є безпроцентним.

29 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором позики, укладеним 29 липня 2015 року з ОСОБА_2 на загальну суму 560 684,88 грн, ОСОБА_3 передав в іпотеку ОСОБА_2 квартиру під номером АДРЕСА_1 .

25 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Т.В. вчинено виконавчий напис №644, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, невиплачені в строк, передбачений договором позики від 29 липня 2015 року, в сумі 560 684,88 грн.

11 квітня 2016 року державним виконавцем Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2016 року у справі №381/1923/16-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру під номером АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності позивача на вказану квартиру.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2018 року у справі №357/9281/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 09 липня 2015 року в сумі 134 936,76 грн, що складається з 117 346,01 грн інфляційного збільшення суми боргу та 17 590,75 грн - 3% річних.

Судом враховано, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2016 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ОСОБА_2 на квартиру під АДРЕСА_1 .

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц вказала, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної.

За відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; доказів часткового чи повного погашення заборгованості до його вчинення, доводи позивача щодо спірності заборговані є неприйнятними.

Крім того, позивач не обґрунтовує позовні вимоги порушеннями норм чинного законодавства, допущеними приватним нотаріусом при вчинені виконавчого напису №644 від 25 березня 2016 року, про що зазначає як в позові так і в апеляційній скарзі, а суд, перевіривши зміст вказаного виконавчого напису, не встановив таких порушень.

Позивач, при подачі до позову до суду, посилався на положення ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка діяла на момент ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною четвертою статті 36 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Суд зазначає, що стаття 36 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, регламентувала порядок позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а у даній справі, звернення на предмет іпотеки відбулося за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2016 року.

Доводи позивача, що перебування на виконанні у виконавчій службі виконавчого напису нотаріуса призведе до подвійного стягнення боргу не свідчать про наявність у позивача порушеного права, яке підлягає захисту на момент судового розгляду.

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), Велика Палата дійшла висновку про те, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважала, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Проте, згідно з ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, зокрема, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні.

Законодавець визначив, що рішення суду повинно бути підписано суддею або колегією суддів, які розглядали справу в нарадчій кімнаті (з метою недопущення впливу на суддів). Відсутність підпису одного із суддів при розгляді справи колегією суддів або відсутність підпису при одноособовому розгляді справи, підпис судді, який не брав участь у розгляді справи, виключає можливість визнання такого рішення таким, що відповідає вимогам закону, і тягне його скасування. У випадку виявлення апеляційним судом факту постановлення рішення не тим складом суду, що здійснював його розгляд, або того, що в рішенні вказаний інший, ніж той, що здійснював розгляд, склад суду, зобов`язаний скасувати рішення суду як таке, що ухвалене з суттєвими порушеннями процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Тетяна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2023 року розподілено для одноособового розгляду судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бебешку М.М.

14 листопада 2023 року у справі ухвалено судове рішення, оригінал якого знаходиться у справі (а.с. 51-55).

У вступній частині рішення зазначено про його ухвалення головуючим суддею Бебешко М.М., однак підпис судді на рішенні відсутній, що за вищенаведених мотивів є обов`язковою підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення по суті пред`явлених вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Капустіним Віталієм Володимировичем, на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року - задовольнити частково.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Тетяна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Тетяна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02 травня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова