Номер провадження: 22-ц/813/1211/24
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (правонаступником якої є ОСОБА_3 ) до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання недійсним,

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним вище позовом, у якому просила визнати недійсним договір довічного утриманні (догляду) від 01 червня 2010 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_2 на час складання договору була особою похилого віку, 82 роки, з інвалідністю 1-ї групи, постійно хворіла, приймала багато ліків, які вважає впливали на її психічний стан, не мала достатньої освіти щоб розуміти зміст договору та не мала можливості правильно сприйняти певні факти та обставини вказані в договорі та не усвідомлювала його зміст та мету, у момент вчинення правочину, так як перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з тимчасовим психічним розладом.

У листопаді 2021 року представник ОСОБА_2 адвокат Мангул П.М. звернувся до суду із клопотанням про призначення у справі № 521/10219/21 амбулаторно судову психіатричну експертизу проведення якої просила доручити експертам Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 9).На розгляд та вирішення експерта поставити такі питання: - чи усвідомлювала ОСОБА_2 на момент підписання договору довічного утримання від 01 червня 2010 року в повній мірі усвідомлювати значення свої дій та чи могла керувати ними? - чи усвідомлювала ОСОБА_2 настання правових наслідків вчиненого правочинну? - чи страждала ОСОБА_2 в період складання договору якимись психічними розладами, якщо так, то якими саме? - чи перебувала ОСОБА_2 при складанні договору в стані, що істотно вплинув на її свідомість та діяльність? - чи проявлявся у ОСОБА_2 тимчасовий розлад психічної діяльності? Оплату за проведення експертизи просив покласти на ОСОБА_2 . На час проведення судової експертизи провадження у справі № 521/10219/21 зупинити. Про призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі постановити ухвалу.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що в процесі розгляду цивільної справи необхідно дослідити обставин щодо укладання договору довічного утримання (догляду) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 який був складено 01 червня 2010 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року призначено у цій справі за позовом ОСОБА_2 амбулаторну судово-психіатричну експертизу, виконання якої суд доручив експертам Одеської філії судово-психіатричних експертиз державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України».

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на обставини, якими заперечуються підстави вказаного вище позову, вказує, що судом неповно з`ясовано обставин, що мають значення для вирішення питання та порушення норм процесуального права, тому просила скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги, судом першої інстанції залишено поза увагою недоцільність призначення такої експертизи, зважаючи на те, що докази, які містяться у матеріалах цієї справи є достатніми для вирішення судом справи по суті спору без одержання відповідного експертного висновку.

Скаржниця також зазначила про незгоду із формулюванням питань, які поставлені на вирішення експерту, які, як і експертну установу з нею узгоджено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , наполягаючи на законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У поданій до суду заяві скаржниця просила розглянути справу без її участі.

У судове засідання сторони будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи не з`явилися, із заявами (клопотанням) про відкладення розгляду справи не зверталися, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про призначення у справі судової амбулаторної судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на предмет та підстави пред`явленого позову проведення у справі такої експертизи є обов`язковим та необхідне для з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та всебічного її розгляду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, зважаючи на таке.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч. 3 ст. 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" звернуто увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків (п. 1); проведення експертизи в суді повинно здійснюватися з додержанням правил, передбачених процесуальним законом.

Суд з`ясовує обставини, що мають значення для дачі експертного висновку; пропонує учасникам судового розгляду письмово подати питання, які вони бажають порушити перед експертами; оголошує ці питання, а також питання, запропоновані судом; заслуховує думки учасників судового розгляду з приводу поданих питань; у нарадчій кімнаті обмірковує всі питання, виключає ті з них, що виходять за межі компетенції експерта або не стосуються предмета доказування, формулює питання, які він порушує перед експертом з власної ініціативи, остаточно визначає коло питань, що виносяться на вирішення експертизи, і виносить ухвалу (постанову) про її призначення; оголошує в судовому засіданні ухвалу (постанову) про призначення експертизи і вручає її експертові; після проведення експертом досліджень, складання й оголошення експертного висновку приєднує його до справи; допитує експерта з метою роз`яснення й доповнення ним висновку.

Порядок призначення судової експертизи, обов`язки, права та відповідальність судового експерта, організація проведення експертизи та оформлення її результатів визначається Законом України "Про судову експертизу", Цивільним процесуальним кодексом України, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, науково - методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1 Закону України "Про судову експертизу").

Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це складений у визначеному законодавством порядку докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування, та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (ч. 2 ст. 102 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначається судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну (ч. 5 ст. 103 ЦПК України).

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта (ч. 6 ст. 103 ЦПК України).

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності підстав для призначення у справі вказаної вище експертизи, оскільки розглянути позовні вимоги по суті можливо, виходячи з наявних у справі доказів, колегія суддів зауважує про таке.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З огляду на вказане, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стверджуючи про те, що на день укладення оспорюваного договору ОСОБА_2 була особою похилого віку, 82 роки, яка мала інвалідність 1-ї групи, постійно хворіла, приймала багато ліків, які впливали на її психічний стан, не мала достатньої освіти щоб розуміти зміст договору та можливості правильно сприймати певні факти та обставини вказані в договорі та не усвідомлювала його зміст та мету, у момент вчинення цього правочину, так як перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з тимчасовим психічним розладом, тому позивачка звернулась до суду із клопотанням про призначення у справі № 521/10219/21 амбулаторно судової психіатричної експертизи.

Призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (п.2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, зважаючи на предмет та підстави позову, а також вимоги п.2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про задоволення вказаного клопотання позивачки та призначення у справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу.

Щодо незгоди скаржниці із формулюванням питань, поставлених на вирішення експерту, а саме її посилання зайвим вжиттям та не вжиттям прийменника "від", як і посилань скаржниці на не незазначення судом виду призначеної експертизи, колегія суддів зауважує про дотримання судом вимог ст. 104 ЦПК України, а також зрозумілість та вичерпність поставлених на вирішення судом питані, та відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги, як безпідставні.

Наведені у апеляційній скарзі твердження стосовно не узгодження із відповідачкою експертної установи колегія суддів відхиляє, зважаючи на особисту участь ОСОБА_1 у судовому засіданні, під час проведення якого судом вирішувалось питання про призначення у справі вказаної експертизи та подання відповідачкою до суду першої інстанції чисельних клопотань та заяв щодо заявленого позивачкою клопотання, у жодній з яких, як і безпосередньо у судовому засіданні ОСОБА_1 не вказувала жодних ґрунтованих заперечень щодо цього питання, і таких,- стосовно визначеної судом експертної установи не містить і апеляційна скарга.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом апеляційного розгляду є законність і обґрунтованість ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року, тож доводи апеляційної скарги, які стосуються предмета та підстав заявленого позову, обґрунтованість якого під час вирішення питання щодо призначення у справі експертизи не досліджувались, колегією суддів також не приймаються до уваги, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується під час розгляду клопотання про призначення у справі експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень проти позову, та суб`єктивного тлумачення скаржницею процесуальних норм, і не спростовують правильного висновку суду про задоволення вказаного клопотання позивачки з наведених вище підстав.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про наявність підстав для призначення у справі судової амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного питання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 червня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова