КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Труновим Юрієм Анатолійовичем, на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Ковбасюк О.О.,

за заявою ОСОБА_1 про зняття арешту з майнау справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення перевищення дев`яноста відсотків вартості предмета іпотеки, -

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про стягнення перевищення дев`яноста відсотків вартості предмета іпотеки, у якому просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя у розмірі 1 777 003,00 гривень.

В червні 2024 року адвокатом Труновим Ю.А., який діє в інтересах ОСОБА_3 , подано заяву про зняття арешту з майна.

В обґрунтування заяви вказує, що постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року скасовано ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року та ухвалено нове судове рішення, згідно якого накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .

Вказує, що за результатами розгляду цивільної справи №758/1323/17 щодо оскарження державної реєстрації на предмет іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 Верховним Судом постанова Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року в частині вирішення позовних вимог позивача ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла від себе та як законний представник малолітнього ОСОБА_5 , та третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно - залишена без змін.

Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. від 25 листопада 2016 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки.

Зазначає, що на спірні правовідносини поширюється загальне правило територіальної підсудності справ, тобто пред`явлення позову за місцезнаходженням майна.

Вказує, що власником квартири АДРЕСА_1 являється ОСОБА_3 , зазначає про порушення територіальної підсудності та приписів цивільного процесуального законодавства, оскільки об`єкт нерухомості знаходиться не в АДРЕСА_2 .

Мотивуючи наведеним, просить суд скасувати арешт, накладений постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у справі №752/11726/19 на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року у задоволенні заяви від 11 червня 2024 року про зняття арешту з майна, яким є квартира АДРЕСА_1 , відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Труновим Ю.А., який діє в інтересах ОСОБА_3 , подано апеляційну скаргу.

Скаржник уважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Вказує, що відмовивши у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що зазначений захід забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами, позивачкою не доведено адекватності такого заходу, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчили б про необхідність обмеження відповідачки у праві користування належним їй майном.

Зазначає, що у справі №758/1323/17 Верховним Судом установлено, що ОСОБА_3 законно та у встановленому порядку набуте право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Вказує, що квартира, на яку накладено арешт, не є предметом спору у жодній справі, адже такий спір уже вирішений в судовому порядку. Тобто, подальша доля квартири вже вирішена судом і право власності на неї визнано за ОСОБА_3 .

Звертає увагу, що ОСОБА_2 та членів її сім`ї знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Правомірність рішення про зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за вказаною адресою була встановлена рішенням Подільського районного суду міста Києва по справі №758/1018/23 від 22 листопада 2023 року та постановою Київського апеляційного суду по справі №758/1018/23 від 29 квітня 2024 року, відтак додаткового доказування не потребує.

Посилається на безпідставне обмеження права власності відповідачки, оскільки накладений арешт позбавляє останню можливості користуватися квартирою.

Будь-яких доказів необхідності саме заборонити відповідачці не тільки відчужувати квартиру, але й користуватись нею, позивачкою не наведено. Не встановлені такі обставини і в ході судового розгляду.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про співмірність та адекватність обраного заходу забезпечення позову є помилковим та не відповідає роз`ясненням Верховного Суду.

Зазначає, що під час судового розгляду не доведено, що відчуження квартири, право власності на яку належить відповідачці, призведе до неможливості виконання рішення суду в майбутньому за наявності у відповідачки іншого майна, за рахунок якого, у випадку необхідності, можуть бути задоволені позовні вимоги позивачки.

Звертає увагу, що звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у вигляді перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки, позивачка не заявляла клопотання про вжиття заходів забезпечення позову по справі та не посилалась на наявність ризиків неможливості виконання майбутнього рішення суду. Лише після того, як судом апеляційної інстанції спір про право власності на квартиру був вирішений на користь відповідачки, позивачка майже одразу звернулась із заявою про забезпечення позову у цій справі.

Уважає, що заява про забезпечення позову була спрямована на обмеження відповідачки у користуванні квартирою, а не на забезпечення будь-яких позовних вимог позивачки. Заява фактично подана після того, як спір про право власності на квартиру вже вирішений по суті, що має ознаки зловживання позивачкою процесуальними правами, адже захід забезпечення позову, який вона просила вжити, був явно неспівмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки встановлює необґрунтовані обмеження для відповідачки у користуванні належним їй майном.

Попри те, що право власності на спірну квартиру належить відповідачці, через недобросовісні дії позивачки вона позбавлена права користуватися цим майном і змушена відновлювати свої права в судовому порядку.

Окрім того, позивачка разом із своєю дочкою ОСОБА_4 неодноразово звертаються до суду з безпідставними позовами до відповідачки, штучно створюючи перешкоди у володінні майном.

Вказує, що у зв`язку із зверненням до суду апеляційної інстанції понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень, а також витрати із сплати судового збору у сумі 605,60 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви задовольнити, скасувати арешт майна, накладений постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у цивільній справі №752/11726/19 на квартиру АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник - адвокат Опалюк С.В. (в режимі відеоконференції) підтримали подану апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.

Представники ОСОБА_2 - адвокат Дрозд І.В. та адвокат Зайцев І.Ю. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, пославшись на її необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника - адвоката Опалюка С.В., представників ОСОБА_2 - адвоката Дрозд І.В. та адвоката Зайцева І.Ю., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції вказав, що арешт на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , накладено судом апеляційної інстанції в межах розгляду цієї справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення перевищення дев`яноста відсотків вартості предмета іпотеки. На момент вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову розгляд цієї справи не завершено, у справі триває підготовче провадження.

Суд врахував мету застосованого у цій справі заходу забезпечення та зробив висновок, що вимоги представників відповідачки про скасування заходів забезпечення позову є передчасними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Порядок скасування заходів забезпечення позову визначений статтею 158 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів справи установлено, що у червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом про стягнення перевищення дев`яноста відсотків вартості предмета іпотеки.

24 вересня 2021 року ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, у якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .

Відповідно до даних Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №276392670 від 23 вересня 2021 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (том 1 а.с. 133-136).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено (том 1 а.с. 114-116).

Постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 (том 1 а.с. 163-167).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення перевищення дев`яноста відсотків вартості предмета іпотеки передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва (том 2 а.с. 79-80).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині безпідставності накладення арешту на квартиру, колегія суддів зазначає, що такі фактично зводяться до не згоди з постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, якою вжито заходи забезпечення позову.

Підставність вжиття заходів забезпечення позову було предметом дослідження Київським апеляційним судом при вирішенні питання про забезпечення позову за заявою ОСОБА_2 .

З наведених вище мотивів колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо співмірності та адекватності вжитих заходів забезпечення позову, оскільки зазначені критерії оцінюються судом при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про порушення правил підсудності відхиляються апеляційним судом, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що квартира АДРЕСА_1 не є предметом спору у жодній справі, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

З матеріалів справи установлено, що предметом цього спору є стягнення грошових коштів. Згідно вимог позовної заяви ціна позову складає 1 777 003,00 гривень.

Відтак, ураховуючи ціну позову, наявне у справі забезпечення позову має на меті гарантію виконання можливого рішення суду про задоволення позову, у тому числі за рахунок нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги щодо протиправних дій позивачки в частині проживання у квартирі та не сплати послуг за електричну енергію, відхиляються колегією суддів як такі, що не стосуються предмету цього спору та не впливають на вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині того, що накладений арешт порушує права відповідачки як власниці майна, оскільки обмежує її у праві користування майном, колегія суддів зазначає про таке.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду №643/12369/19 від 19 лютого 2021 року.

Відтак, апеляційний суд констатує, що заявницею не наведено даних, які давали б підстави для висновку, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Ураховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову є такими, що відповідають нормам процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали - без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених скаржником у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Труновим Юрієм Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повну постанову складено 18 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова