КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року у справі за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чехова Дениса Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення по справі № 761/29670/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» про усунення перешкод у користуванні майном,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» про усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року задоволено клопотання відповідача про закриття провадження у справі, провадження у справі закрито.

25 грудня 2023 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чехова Д.А. надійшла заява, в якій він просив прийняти у справі додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, а саме: витрат на правничу допомогу у розмірі 17 000 грн та судового збору у розмірі 860 грн, оскільки судом не було вирішене вказане питання під час винесення рішення по справі.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким зменшити заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування скарги вказує, що як вбачається зі змісту позовної заяви, яка складається із п`яти сторінок, перша - містить інформацію та реквізити сторін, 4-5 сторінки - прохальну частину та перелік додатків, отже, обґрунтування позовних вимог вміщується лише на 3-4 сторінках, а тому адвокатом перебільшено вартість на надання даної послуги.

Крім того, якщо достатньо проаналізувати зміст позовної заяви, то не вбачається, що адвокатом було досліджено велику кількість нормативно-правових актів для її написання, тож, витрати за дану послугу не відповідають складності справи та принципу розумності, а тому підлягають зменшенню.

Також зазначає, що вартість за шаблонну роботу, у вигляді адвокатських запитів є необгрунтовано завищеною та підлягає зменшенню.

Крім того, зазначає про причини неподання до суду першої інстанції заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та визнати їх поважними.

ТОВ «ФК «Прайм Альянс» дізналася про факт існування даної заяви з моменту отримання на особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 06.02.2024 року про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Оскільки, співробітник який вів дану справу був звільнений 31 січня 2024 року, що підтверджується наказом №2-К від 30 січня 2024 року, проте не повідомив та не передав іншому співробітнику інформацію про надходження на заяви про ухвалення додаткового рішення та ухвали про призначення судового засідання у справі №761/29670/23.

Отже, з порушенням своїх службових обов`язків інформація по даній справі не була передана та не було надано жодних заперечень на дану заяву адвоката, що порушило права ТОВ «ФК «Прайм Альянс» захистити свої інтереси та права.

Вважає, що судом першої інстанції було проігноровано норми процесуального та матеріального права, не здійснено аналіз дійсності, необхідності та розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням складності справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Чехов Д.А. - представник ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказує, що зауваження представника відповідача про причину неподання заперечення на заяву позивача про винесення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, у зв`язку зі звільненням попереднього представника та не обізнаність нового, не підтверджується відповідними доказами.

До скарги не додано наказ про звільнення попереднього представника, на якій є посилання в скарзі, відсутня посадова інструкція звільненого попереднього представника, зі змісту якої вбачалось би обов`язки юридичного супроводу товариства та докази уповноваження такої особи на представництво інтересів товариства в суді.

Як зазначалось вище, товариство від 13 листопада 2023 року має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, довіреність представнику - Галенко О.А. на представництва інтересів в судах видано - 01.02.2024 року.

Так, в переліку прав представника зазначено: право на ознайомлення з матеріалами справ з правом робити з них витяги та знімати копії процесуальних документів; подавати та підписувати від імені Товариства заяви, запити, вимоги, прохання, позовні заяви, процесуальні документи, клопотання, скарги тощо; брати участь у судових засіданнях, подавати докази, надавати усні та письмові пояснення, в тому числі свої доводи, міркування та заперечення.

Додаткове рішення суду, яке оскаржується відповідачем ухвалено - 06.02.2024 року, тобто через 5 днів після отримання представником відповідача Галенко О.А. повноважень на представництва інтересів товариства в судах, що давало можливість новому представнику встановити кількість справ в судах які розглядаються за участю товариства, їх стадію та в разі необхідності подати відповідні процесуальні документи, про те даною необхідністю представник відповідача не скористався проте мав для цього достатньо часу.

Проте відповідач маючі достатньо часу не скористався своїм правом подати до суду першої інстанції заперечення на заяву позивача про винесення додаткового рішення щодо стягнення витрат.

В апеляційній скарзі відповідач заперечуючи про завищений розмір правничої допомоги та її розмір, не надає свої розрахунки витрат які підлягає стягненню.

В скарзі відповідач погоджується з обсягом наданої адвокатом Чеховим Д.А. правничої допомоги позивачу, про те у своїх запереченнях не зазначає на якій розмір необхідно зменшити витрати або який розмір (вартість) підлягає відшкодуванню, що випливає з правового висновку зробленого в КГС ВС від 11.03.2021 року по справі

№ 911/2681/19, на який посилається відповідач.

Посилання відповідача на відсутність дослідження представником позивача великої кількості нормативно-правових актів для написання позовної заяви, спростовується змістом самої позовної заяви, в якій позивач посилається на норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про заставу», Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а також на судову практику сформовану Верховним Судом в рішеннях по справах перелік яких зазначено в позовній заяві, надаючи їм належну оцінку та висновки.

Крім того, відповідач не враховує, що при складанні позовної заяви представник позивача адвокат Чехов Д.А. дотримувався вимог ст.ст.175, 176 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви, що дало змогу без затримки часу відкрити провадження. При укладанні Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 21 червня 2023 року в пункті 2.1. зазначено, що клієнт ознайомлений з Рекомендованими (мінімальними) ставками адвокатського гонорару, затвердженого рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21 липня 2021 року за № 13/1/17.

Доводи відповідача про не відповідність витрат на складання позовної заяви складності справи та принципу розумності, спростовується висновками зробленими рішенні Ради адвокатів Харківської області від 21 липня 2021 року за № 13/1/17, відповідно до якої складання позовної заяви майнового характеру в цивільному процесі становить від 1 мінімальної заробітної плати що на момент оплати становило - 6 700 грн. та більше, у зв`язку з чим визначений розмір гонорару за складання позовної заяви - 10 000 грн. не є завищеним або не співмірним.

Доводи відповідача про невідповідність витрат та їх завишення на складання адвокатських запитів, спростовується висновками зробленими рішенні Ради адвокатів Харківської області від 21 липня 2021 року за № 13/1/17, відповідно до якої складання адвокатського запиту становить від 0,25 мінімальної заробітної плати, що на день оплати становило від - 1675 грн та більше, у зв`язку з чим визначений розмір гонорару за складання адвокатського запиту у розмірі 1600 грн не є завищеним або не співмірним.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що розмір понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом зазначених робіт та значенням справи для позивача.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно положень ч. 1-3 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 30.11.2023 року клопотання відповідача про закриття провадження у справі - задоволено. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» про усунення перешкод у користуванні майном - закрито.

Разом з тим, у вище вказаній ухвалі судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи та оплату судового збору.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 21.06.2023 року, додаткова угода до договору № 1 від 21.06.2023 року, акт приймання-здачі виконаних робіт від 25.12.2023 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги за Договором про надання правової допомоги складений 25.12.2023 року, довідка про отримання адвокатом коштів від ОСОБА_1 в сумі 17 000 грн.

Тому, розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу складає 17 000 грн.

В постанові від 29.10.2020 року у справі №686/5064/20 Верховний Суд вказав на наступне:

"37. Також варто зауважити, що питання щодо застосування процесуальних норм права, які регулюють порядок розподілу судових витрат за надану професійну правничу допомогу на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою було предметом дослідження судами різних юрисдикцій.

38. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 аналізувалися аналогічні положення ЦПК України суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

39. Аналогічний висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19".

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розмір понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом зазначених робіт та значенням справи для позивача.

Відтак, суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 грн.

Крім цього, позивач у свої заяві просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 860,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі:1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заява в частині про стягнення судового збору з відповідача не підлягала до задоволення.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: