Справа № 450/1560/23 Провадження № 2/450/792/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Хамуляк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіра Роман Васильович про визнання незаконним та скасування наказу,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України за № 1085/5 від 23.03.2023р. «Про задоволення скарги».

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.02.2023 року ОСОБА_1 з офіційного сайту Міністерства юстиції стало відомо про те, що 16.02.2023 року буде розглядатись скарга ОСОБА_2 від 24.01.2023 року. 07.02.2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Медвідь В.О. було надіслано письмові пояснення на адресу Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг та 15.03.2023 року було надіслано доповнення до письмових пояснень в яких просив відмовити у задоволенні скарги. 23.03.2023 року на офіційному сайті Міністерства юстиції було опубліковано наказ «Про задоволення скарги» за № 1 23.03.2023 року, який вважає незаконним. Вказує, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.05.2015 року у справі № 450/2962/14-ц, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволені частково. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, вирішено: «Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики від 01.01.2010р. в розмірі 537 700, 00 доларів США; проценти за користування позикою від 01.01.2010р. у розмірі 277 836, 22 доларів США, 3% річних за період з 01.06.2014р. по 10.03.2015р. в розмірі 18 969, 60 грн. На виконання рішення суду 29.10.2015р. було видано виконавчий лист № 450/2962/14-ц. 26.09.2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69934183 щодо виконання вищезазначеного виконавчого документу, а також винесено постанову про накладення арешту у межах - суми звернення стягнення на все майно боржника ОСОБА_2 . В цей же день приватним виконавцем здійснено опис та накладено арешт на житлові будинки та земельні ділянки боржника ОСОБА_2 . В процедурі примусового виконання рішення суду приватним виконавцем 12.01.2023р. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме : житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 535, 9 кв.м. та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:002:0740. 13.01.2023р. позивачу видано приватним нотаріусом свідоцтво про право власності на дане майно та зареєстроване за ним право приватної власності. Окрім того 16.01.2023р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, відповідно до якого передано стягувачу ОСОБА_1 у власність: житловий будинок, місцезнаходження: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0273, місцезнаходження: АДРЕСА_1 . 17.01.2023р. позивачу видано приватним нотаріусом свідоцтво про право власності на дане майно та зареєстроване за ним право приватної власності. Вказує, що передача від боржника стягувачу майна відповідно до ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» є примусовою дією, яка спрямована на звернення стягнення на майно боржника в результаті якої стягувач його набуває у власність, що і мало місце у спірному випадку. Зазначає, що згідно з п. 3 ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п.6 ч.1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону. В даному випадку мало місце саме набуття права власності ОСОБА_1 на майно в результаті його примусової реалізації відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» і тому наявність зареєстрованих обтяжень на об`єкти нерухомого майна в силу вимог п. 3 ч. 4 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не могла бути підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності, а тим більше для задоволення скарги ОСОБА_2 . Крім цього ухвалою Київського апеляційного суду від 14.03.2023р. задоволено апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_1 ОСОБА_3 та скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2023р. Також ухвалою Київського апеляційного суду від 14.03.2023р. задоволено апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_1 ОСОБА_3 та скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 31.08.2022р. Звертає увагу, що у провадженні Слідчого управління ГУ Львівської області знаходиться кримінальне провадження № 0000526 від 23.02.2016р., потерпілим в якому визнано ОСОБА_1 07.11.2018р. ОСОБА_2 повідомлено про підозру під розписку та станом на даний час ОСОБА_2 оголошено в розшук. На підставі викладеного просив задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача Міністерства юстиції України подав відзив на позовну заяву про визнання незаконним та скасування наказу в якому проти позову заперечує, вважає позовні вимоги необгрунтованими. Вказує, що згідно з пунктом 83-10 Положення Про Міністерство юстиції України , затвердженого постановою КМУ від 02.07.2014р. № 228р. Міністерство юстиції України, розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до п.2 Порядку розгляду скарг на рішення, дії та бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015р. № 1128, розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Відповідно до п.13 даного Порядку за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 24.01.2023р.на підставі висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України було прийнято рішення у формі наказу від 23.03.2023р. № 1085/5 « «Про задоволення скарги». П.4 ч.1 ст.18 Закону № 1952-ІV передбачена перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Отже відповідно до ст.25 Закону № 1952-ІV державний реєстратор зупиняє державну реєстрацію прав у зв`язку з наявністю судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили. Конструкція даного припису законодавства має імперативний характер. З відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень Колегією було встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2023р. в рамках кримінального провадження № 0000078 було накладено арешт на об`єкти нерухомого майна шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо зазначеного нерухомого майна, розпоряджатись будь-яким чином, вчиняти будь-які дії, пов`язані з реєстрацією та перереєстрацією прав власності в тому числі забороною продажу на торгах (аукціонах), які перебувають у власності ОСОБА_2 . Той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не були зареєстровані у Державному реєстрі прав, що передбачає Закон, сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження. Тому за результатами розгляду скарги Колегія встановила, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням ст.10, 18, 25 Закону № 1952-ІV, а тому підлягають скасуванню. Колегією розглядається скарга саме на рішення, прийняті 13.01.2023р. та 17.01.2023р., коли ухвали судів були чинними. Окрім того відповідач зазначає щодо відсутності предмету спору у вказаній справі у зв`язку з тим, що позивачем в подальшому було реалізовано право на державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна. На підставі викладеного відповідач просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору та у задоволенні цивільного позову відмовити.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

26.09.2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69934183 про примусове виконання виконавчого листа № 450/2962/14-ц виданого 29.10.2015р. Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики від 01.01.2010р. в розмірі 537700,00 доларів США; проценти за користування позикою від 01.01.2010р. у розмірі 277 836,22 доларів США, 3% річних за період з 01.06.2014р. по 10.03.2015р. в розмірі 18969,60грн.; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат по сплаті судового збору в тому числі за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 3889,07грн.

Постановою про арешт майна боржника від 26.09.2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2

26.09.2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів боржника), згідно якою описано та накладено арешт на майно : житловий будинок загальною площею 535,9 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0740, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

16.01.2023р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, відповідно до якого передано стягувачу ОСОБА_1 у власність : житловий будинок, реєстраційний номер 36, місцезнаходження: АДРЕСА_1 на загальну суму 7120960,00грн. та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0273, місцезнаходження: АДРЕСА_1 на загальну суму 1060010,00грн. в рахунок погашення боргу згідно з виконавчим документом: виконавчий лист № 4502962/14-ц виданий 29.10.2015р.

Як вбачається із Свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 162 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. 13.01.2023р. посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається із земельної ділянки площею 0,3624га, кадастровий номер :01:002:0740, місцезнаходження: Львівська область, Пустомитівський район, с.Конопниця.

13.01.2023р. приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. як державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,3624га, кадастровий номер :01:002:0740, місцезнаходження: Львівська область, Пустомитівський район, с.Конопниця, рішення про реєстрацію № 66090712.

Як вбачається із Свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 160 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. 13.01.2023р. посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається із житлового будинку АДРЕСА_1 .

13.01.2023р. приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. як державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1 , рішення про реєстрацію № 66090470.

Як вбачається із Свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 199 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. 17.01.2023р. посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається із житлового будинку АДРЕСА_1 .

17.01.2023р. приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В., як державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_2 .

Як вбачається із Свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 162 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. 17.01.2023р. посвідчено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається із земельної ділянки площею 0,14га, кадастровий номер :01:001:0273, місцезнаходження: Львівська область, Пустомитівський район, с.Конопниця.

17.01.2023р. приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В., як державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,14га, кадастровий номер :01:001:0273, місцезнаходження: Львівська область, Пустомитівський район, с.Конопниця, рішення про реєстрацію № 66114989.

Як вбачається з Ухвали про арешт майна, від 31.08.2022р., прийнятої слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/9994/22, накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000078, відомості щодо якого внесені 11.06.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на нерухоме майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 535,9 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 36 та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:002:0740 (реєстраційний номер: номер: 36), загальною площею 0,3624 га., а також накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 317,4 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 36) та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:001:0273 (реєстраційний номер: 36), загальною площею 0,14 га, які перебувають у власності ОСОБА_2 .

В реєстрі обтяжень дана ухвала зареєстрована 24.10.2022р.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.03.2023р. було скасовано ухвалу про арешт майна, від 31.08.2022р., прийнятої слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва про накладення арешту на майно.

Як вбачається з Ухвали про арешт майна, від 13.01.2023р., прийнятої слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/9994/22, накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000078, відомості щодо якого внесені 11.06.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на нерухоме майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 535,9 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 36 та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:002:0740 (реєстраційний номер: номер: 36), загальною площею 0,3624 га., а також накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 317,4 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 36) та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:001:0273 (реєстраційний номер: 36), загальною площею 0,14 га, шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії, щодо зазначеного нерухомого майна, розпоряджатись будь-яким чином, вчиняти будь-які дії пов"язані з реєстрацією та перереєстрацією прав власності в тому числі забороною продажу на торгах (аукціонах), які перебувають у власності ОСОБА_2 .

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень дана ухвала набрала законної сили 18.01.2023р.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.03.2023р. було скасовано ухвалу про арешт майна у справі № 752/9994/22 від 13.01.2023р., прийнятої слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва про накладення арешту на майно.

24.01.2023р. ОСОБА_2 подано до Міністерства Юстиції України скаргу в якій остання просила скасувати рішення державного реєстратора Олефір Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно від 13.01.2023р. № 66090470, 66090712, від 17.01.2023р. № 66112411, 66114989, оскільки на момент прийняття оскаржуваних рішень були наявні обтяження по кримінальному провадженню, накладені ухвалами Голосіївського районного суду міста Києва від 31.08.2022р. та від 13.01.2023р.

Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Олефір Р.В. подав пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації до Центральної колегії , в яких вказав що згідно з п.3 ч.4 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п.6 ч.1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону. Щодо посилань ОСОБА_2 на наявність арешту на майно, накладеного згідно з додатковою ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 13.01.2023р., то в даному випадку вважає його таким, що взагалі немає відношення до проведених нотаріусом реєстраційних дій, оскільки згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень така ухвала оприлюднена 30.01.2023р., тобто після проведення реєстраційних дій, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 06.02.2023р. державна реєстрація такого обтяження не проведена.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав письмові пояснення до Центральної колегії Міністерства юстиції України в яких зазначив, що в межах виконавчого провадження № 69934183 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. з метою належного та повного виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.05.2015р. у справі № 450/2962/14-ц (у зв`язку з невиконанням рішення ОСОБА_2 ) передано об`єкти нерухомості на примусову реалізацію, шляхом їх продажу через електронні торги ДП «Сетам», ОСОБА_2 від моменту відкриття виконавчого провадження жодного разу не оскаржувала дії приватного виконавця.

В процедурі примусового виконання рішення суду приватним виконавцем 12.01.2023р. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 535,9 кв. м. та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:002:0740. 13.01.2023р. позивачу видано приватним нотаріусом свідоцтво про право власності на дане майно та зареєстроване за ним право приватної власності. Окрім того 16.01.2023р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, відповідно до якого передано стягувачу ОСОБА_1 у власність: житловий будинок, місцезнаходження: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0273, місцезнаходження: АДРЕСА_1 . 17.01.2023р. позивачу видано приватним нотаріусом свідоцтво про право власності на дане майно та зареєстроване за ним право приватної власності.

Вказував, що реєстрація відбувалась у відповідності до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, відповідно до п.3 ч.4 ст.24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п.6 ч.1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Зазначив, що ухвала суду від 31.08.2022р. у справі № 752/9994/22 опублікована у Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 24.01.2023р. В реєстрі обтяжень ухвала суду від 31.08.2022р. зареєстрована 24.10.2022р. Ухвала суду від 13.01.2023р., відмітка про набрання законної сили 18.01.2023р. у справі № 752/9994/22. Станом на 06.02.2023р. у реєстрі обтяжень нерухомого майна взагалі відсутня, тобто така прокурором не подана на виконання. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2

15.03.2023р. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав письмові пояснення до Центральної колегії Міністерства юстиції України в яких зазначив, що ухвалою Київського апеляційного суду від 14.03.2023р. було скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 13.01.2023р. у справі № 752/9994/22.

23.03.2023р. Міністерством юстиції України прийнято наказ № 1085/5 «Про задоволення скарги», яким скаргу ОСОБА_2 від 24.01.2023р. задоволено. Скасовано рішення від 13.01.2023р. № 66090470, 66090712, від 17.01.2023р. № 66112411, 66114989, прийняті приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. Підставою зазначено висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16.02.2023р. за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 24.01.2023р.

У висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16.02.2023р. за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 24.01.2023р. зазначено, що відповідно до п.1,2 абзацу третьої ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. П.4 частини першої ст.18 Закону передбачена перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Відповідно до ст.25 Закону державний реєстратор зупиняє державну реєстрацію прав у зв`язку з наявністю у Державному реєстрі прав судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень Колегією встановлено, що Ухвалою від 13.01.2023р., прийнятої слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва в рамках кримінального провадження № 0000078 було накладено арешт на об`єкти нерухомого майна шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо зазначеного нерухомого майна, розпоряджатись будь-яким чином, вчиняти будь-які дії пов`язані з реєстрацією та перереєстрацією прав власності в тому числі забороною продажу на торгах (аукціонах), які перебувають у власності ОСОБА_2 .

Той факт, що встановлені судом в Ухвалі обмеження не були зареєстровані у Державному реєстрі прав, що передбачає Закон, сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження. Відтак ефективним способом юридичного захисту порушених прав скаржниці є скасування оскаржуваних рішень, прийнятих приватним нотаріусом Олефіром Р.В. та колегія дійшла висновку, що оскаржувані рішення прийняті приватним нотаріусом Олефіром Р.В. з порушенням ст.10, 18, 25 Закону, а тому підлягають скасуванню.

Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав від 15.05.2023р. приватним нотаріусом Олефір Р.В. як державним реєстратором 15.05.2023р. було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок, місцезнаходження: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0273, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 535,9 кв. м. та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:002:0740.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

За змістом частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 21) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що Міністерство юстиції України: 1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; 2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; 3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; 4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; 5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; 7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; 9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; 91) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно з частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Частиною шостою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; в1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Відповідно до частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; 5) є рішення цього органу з того самого питання; 6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Порядок), який визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

Пунктом 2 Порядку визначено, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.

Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Пунктом 11 Порядку передбачено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); 2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Відповідно до пунктів 13, 14 Порядку за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

За приписами пункту 9 Порядку під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пункту 14 Порядку за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

За приписами пункту 1 частини другої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Відповідно до частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення.

Разом з цим, для прийняття рішення відповідно до цього Закону, підставою для прийняття якого є наявність у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Мін`юст має ретельно дослідити усі обставини, за яких така реєстрація була здійснена, врахувати усі пояснення щодо проведення реєстраційних дій.

Крім того, за приписами пункту 9 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду.

Вищенаведені норми права відповідачем не були дотримані з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи ухвала про арешт майна, від 13.01.2023р., прийнята слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва, відповідно до якої накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 317,4 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 36) та земельну ділянку під ним кадастровий номер: :01:001:0273 (реєстраційний номер: 36), загальною площею 0,14 га, шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії, щодо зазначеного нерухомого майна, розпоряджатись будь-яким чином, вчиняти будь-які дії пов`язані з реєстрацією та перереєстрацією прав власності в тому числі забороною продажу на торгах (аукціонах), які перебувають у власності ОСОБА_2 на яку покликалась колегія Міністерства юстиції України у своєму висновку станом на день реєстраційних дій приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. 13.01.2023р. та 17.01.2023р, не набрала законної сили, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень така ухвала набрала законної сили 18.01.2023р.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.25 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор зупиняє державну реєстрацію прав на підставі: судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.10 Закону державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Пунктом 4 ч.1 ст.18 Закону передбачена перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Станом на час вчинення реєстраційних дій приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. 13.01.2023р. та 17.01.2023р. не було судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, оскільки ухвала про арешт майна, від 13.01.2023р. на яку посилається колегія у своєму висновку, ще не набрала законної сили.

Із врахуванням наведеного при здійсненні реєстраційних дій 13.01.2023р. та 17.01.2023р. у приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. не було підстав для зупинення державної реєстрації на підставі ст.25 Закону.

Також відповідно до п.3 ч.4 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п.6 ч.1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону, при здійсненні реєстраційних дій 13.01.2023р. та 17.01.2023р. у приватного нотаріуса не було підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Відтак, встановлено, що приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. при здійсненні реєстраційних дій 13.01.2023р. та 17.01.2023р. не було допущено порушень вимог ст.10, 18, 25 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегією розглядалося питання про відповідність оскаржуваних реєстраційних дій саме на день їх вчинення, відтак, за відсутності судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, в колегії не було підстав для прийняття рішення про порушення реєстратором вимог ст.25 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Щодо покликань представника відповідача про відсутність предмету спору, у зв`язку з тим, що позивачем в подальшому було реалізовано право на державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, та закриття на цій підставі провадження у справі, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Врахувавши викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутнім після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають низку передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема: шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц , від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, від 23.12.2020р. у справі № № 522/8782/16-ц, у постанові від 31.08.2023р. у справі № 335/8285/22.

Таким чином на час відкриття провадження у цій справі між сторонами існував спір. Окрім того, оспорюваний наказ залишається чинним, ніким не скасований, оспорюваним наказом скасовано реєстрацію за позивачем право власності на нерухомість, чим порушено право позивача, та останній був змушений повторно звертатись до реєстратора для проведення реєстраційних дій.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення.

В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як під час судового розгляду не встановлено та відповідачами в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ,- задоволити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України за № 1085/5 від 23.03.2023 року «Про задоволення скарги».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо Львівського апеляційного суду.

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач : Міністерства юстиції України, , 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13.

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Третя особа : приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Роман Васильович, 81100, м. Пустомити, вул. М. Грушевського, 22-А.

Повний текст судового рішення складено 21.05.2024 року.

СуддяН. Б. Добош