ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Бортника В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №753/11159/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Мигалевич В.В., -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року адвокат Пришедько А.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй сторінці користувача соціальної мережі Fасеbоок ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_2 (далі - відповідач) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 опублікована інформація такого змісту: «О, в нас тут новий ОСОБА_3 з`явився. Колишній голова Дніпропетровської облради близький до ОСОБА_4 пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці. Скільки років вже пишу про політику; колаборантів, зрадників, а досі до кінця не можу осягнути, що буває настільки безмежне скотство. Такі виправдають, що завгодно. І геноцид свого ж народу, і концтабори, і газові камери. Наскільки я розумію, оскільки він це пише, то перебуває зараз не в Україні. Просто цікаво, а як він збирається потім у своє рідне місто повернутись і дивитися в очі своїм землякам?».

Разом з інформацією відповідачем опубліковано фото, на якому зображено фото позивача та начебто написаний ним текст у мережі інтернет.

Доступ до перегляду вмісту сторінки з зазначеною інформацією та фото є вільним.

Вказаний пост та фото, розміщені відповідачем на своїй сторінці користувача соціальної мережі Fасеbоок, містять неправдиву інформацію негативного характеру стосовно особистості позивача. Представник позивача зазначає, що інформація викладена в цьому пості викликала в позивача обурення, оскільки з неї слідує, що він начебто підтримує зупинення військових дій та переговори з країною агресором на підставі компромісів з урахуванням її інтересів.

Проте, інформація та фото, які розповсюджені відповідачем невизначеному колу осіб, є недостовірними, а їх поширення завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача.

Позивач вважає, що ідеологія росії зараз - це форма сучасного фашизму, з яким сьогодні бореться весь цивілізований світ. Обов`язком кожного українця зараз є допомога державі в цій боротьбі у той спосіб, який для нього можливий.

Вважає, що розповсюджена відповідачем інформація мала на меті дезінформувати та негативно налаштувати проти позивача невизначене коло осіб, у тому числі, родичів, друзів, колег, ділових партнерів тощо.

Окрім того вважає, що інформація подана відповідачем у формі тверджень (даних) та не може розцінюватись як оціночні судження. Так, як вбачається із тексту публікації, відповідач стверджує, що позивач «пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів» і «розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці». Проте, позивач не є користувачем соціальних мереж, не має та не веде сторінок у месенджерах на кшталт Telegram або Viber, а тому і писати пости, і розміщувати прапори не може.

Опубліковане відповідачем фото публікації тексту, на якому зображено фото позивача та начебто написаний ним текст є фальсифікацією, Позивач такого змісту текст не публікував та фото з прапором держави-агресора не розміщував.

Зазначає, що відповідач не перевірив достовірність інформації перед її поширенням, а факт поширення зазначеної інформації відповідачем підтверджується наданими до цього позову доказами.

Таким чином, представник позивача вважає, що викладена відповідачем у публікації інформація, яка розповсюджена невизначеному колу осіб, є недостовірною, негативною та образливою, складається з неправдивої інформації, яка ганьбить честь, гідність та ділову репутацію Позивача, не тільки, як колишньої посадової особи, так і громадянина України.

Відтак, саме поширення відповідачем 05.05.2023 на своїй сторінці користувача соціальної мережі Fасеbоок ( ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням https://www.facebook.com/story.php?story_fbid=pfbid0tWhSvtXXyjdjCkiMcWQahmPpge9R5гiRXQaStfPd6cMyMGXWKZfgxSQU неправдивої інформації про позивача, призвело до спричинення моральної шкоди позивачу, яка виявилась у душевних стражданнях, у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, що, в свою чергу, призвело до порушення нормального ритму життя та переживань, розмір якої він оцінює у 100000 грн. До того ж зазначає, що зазначені кошти він планує направити на забезпечення потреб ЗСУ.

Окрім того, представник позивача вважає, що ОСОБА_2 є належним відповідачем, оскільки є власником вебсторінки та відповідно автором публікацій і дописів на цій персональній вебсторінці у соціальній мережі «Fасеbоок». Власник соціальної мережі «Fасеbоок» не бере безпосередньої участі у розміщенні інформації власником веб-сторінки (відповідачем).

У зв`язку з чим, представник позивача просить визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в соціальній мережі Fасеbоок на своїй сторінці ( ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 такого змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_4 , в нас тут новий ОСОБА_3 з`явився. Колишній голова Дніпропетровської облради близький до ОСОБА_4 пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці. Скільки років вже пишу про політику, колаборантів, зрадників, а досі до кінця не можу осягнути, що буває настільки безмежне скотство. Такі виправдають, що завгодно. І геноцид свого ж народу, і концтабори, і газові камери. Наскільки я розумію, оскільки він це пише, то перебуває зараз не в Україні. Просто цікаво, а як він збирається потім у своє рідне місто повернутись і дивитися в очі своїм землякам?»; зобов`язати ОСОБА_2 протягом 5 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили, спростувати недостовірну інформацію розміщену в соціальній мережі Fасеbоок на своїй сторінці ( ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 шляхом розміщення публікації в соціальній мережі Fасеbоок на своїй сторінці ( ІНФОРМАЦІЯ_2 з резолютивною частиною рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування. Інформація, поширена у публікації від 05.05.2023 щодо ОСОБА_1 - є недостовірною»; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100 000, 00 грн та судові витрати.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23 травня 2024 року у задоволенні позову представника позивача ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, викладення висновків у рішенні суду першої інстанції, які не відповідають обставинам, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вказаний пост та фото, розміщені відповідачем на своїй сторінці користувача соціальної мережі Facebook, містять неправдиву інформацію негативного характеру стосовно особистості позивача. Інформація викладена в зазначеному пості викликала в позивача обурення, оскільки з неї слідує, що він начебто підтримує зупинення військових дій та переговори з країною агресором на підставі компромісів з урахуванням її інтересів. Проте, інформація та фото, які розповсюджені Відповідачем невизначеному колу осіб, є недостовірними, а їх поширення завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача.

Розповсюджена відповідачем інформація мала на меті дезінформувати та негативно налаштувати проти позивача невизначене коло осіб, у тому числі, родичів, друзів, колег, ділових партнерів тощо. Крім того, інформація подана відповідачем у формі тверджень (даних) та не може розцінюватись як оціночні судження.

Разом з тим, акцентує увагу колегії суддів на тому, що суд першої інстанції помилково вважає, що оспорювана інформація є суб`єктивною думкою автора ОСОБА_2 та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, оскільки не є першоджерелом, а містить лише посилання на вказане першоджерело на публікацію ОСОБА_6 . Судом першої інстанції не враховано, що публікація відповідача, на момент звернення позивача до суду, не містила жодних посилань на «першоджерело».

Із звіту № 133/2023-ЗВ від 12.06.2023 за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет вбачається, що у публікації відповідача відсутні будь-які посилання на інші джерела, тому висновки суду першої інстанції щодо наявності посилання на першоджерело на публікацію ОСОБА_6 не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції помилково зазначає, що відповідач виразив власні оціночні судження, оскільки про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем дій (дифамаційні обвинувачення), а саме: «пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів» і «розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці».

Дані вислови можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатись оціночними судженнями. Тобто, відповідач у спірних правовідносинах займає незмінну позицію офіційно остаточно і умисно відмовляється надавати споживачу потрібну йому інформацію, що свідчить про умисне порушення прав споживачів.

Відповідачем при розгляді справи не були надані докази, які б підтвердили, що позивач ПИСАВ, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і РОЗМІЩУВАВ у пості прапор держави-агресора.

Звертає увагу колегії суддів, що позивач не є користувачем соціальних мереж, не має та не веде сторінок у месенджерах на кшталт Telegram або Viber, а тому і писати пости, і розміщувати прапори не може.

Відповідач не перевірив достовірність інформації перед її поширенням, а факт поширення зазначеної інформації відповідачем підтверджується наданими до цього позову доказами. Відповідачем не надано в суді першої інстанції доказів на підтвердження дійсності, його інформації з публікації.

Крім того, в протоколі огляду (який суд протиправно долучив до матеріалів справи) представник відповідача зазначає: «За результатами огляду зроблено висновок у цивільній справі № 753/11159/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації про те, що першоджерелом оспорюваної інформації є саме ОСОБА_7 , а ОСОБА_2 тільки розповсюдив факт публікації ОСОБА_7 у соціальній мережі «Facebook» від 03.05.2023».

Проте, такий висновок є помилковим та безпідставним, зводиться до викладення обставин із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для відповідача, власним тлумаченням і виданням бажаного за дійсне, що має за мету введення суду в оману, а не фіксування змісту веб-сторінки. Більше того, протокол огляду веб-сторінки, здійснений представником Відповідача майже через рік після подання позовної заяви та не відображає змісту веб-сторінки, який існував на час подання позову.

Таким чином, акт/протокол огляду веб-сторінки публікації ОСОБА_7 не має відношення до предмета спору, а тому не може підтвердити або спростувати позицію Відповідача.

Таким чином, викладена у публікації інформація, яка розповсюджена невизначеному колу осіб, є недостовірною, негативною та образливою, складається з неправдивої інформації, яка ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, не тільки, як колишньої посадової особи, так і громадянина України. Відповідач у своїй публікації справляє враження на суспільство, переконуючи його в тому, що вчинки позивача є аморальними, що він пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави-терориста. Відповідач дискредитує позивача в очах оточуючих. При розповсюдженні публікації, відповідачем реалізовано намір переконати значну кількість громадян не тільки в наявності негативних рис особистості позивача, а й в тому факті, що він має причетність до колаборантів та зрадників.

З урахуванням викладеного слідує висновок, що інформація, яка міститься у публікації від 05.05.2023, підлягає спростуванню. Вищевикладені обставини свідчать про наявність в діях відповідача юридичного складу правопорушення, який є підставою для задоволення позовних вимог.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якій він зазначає, що суд першої інстанції повно та належно встановив обставини справи та дійшов правильних висновків щодо правозастосування.

Акцентує увагу колегії суддів на тому, що відповідач не є автором оспорюваної інформації, а виразив лише власну суб`єктивну думку на основі публікації ОСОБА_7 у соціальній мережі «Facebook» від 03.05.2023 р., отже, першоджерелом оспорюваної інформації є саме ОСОБА_7 , а відповідач тільки розповсюдив факт публікації ОСОБА_7 із відомостями про позивача та виразив власні оціночні судження стосовно даної публікації від 03.05.2023 р.

За таких обставин, вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту.

Позивачем не заявлено будь-яких вимог про спростування недостовірної інформації до фізичної особи ОСОБА_7 , який є публічною особою, незважаючи на те, що оскаржувана інформація була розповсюджена даною особою ще до висловлювання відповідачем своєї суб`єктивної думки як журналістом. Отже, вважає, що суд не має аналізувати дану інформацію на предмет того, чи є дана інформація фактичними даними чи оціночними судженнями, оскільки в даній справі позивач не заявляє позовні вимоги до тієї особи, яка є першоджерелом даної інформації. Зауважує, що 03.05.2023 року ОСОБА_7 на своїй особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» опублікував публікацію за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 ? ІНФОРМАЦІЯ_7 наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_4 з усілякого малоросійського непотребу. Від медведчука до коцаби всі синхронно озвучують кремлівські тези, розраховані на українську вату, а по можливості й на вату західноєвропейську. Наштовхнувся на телеграм канал колишнього нардепа від коломойського такого собі святослава олійника. З початком повномасштабного вторгнення втік закордон. Співпрацює з ворогом. За завданням своїх московських кураторів намагається дискредитувати, як українську владу, так і патріотичну опозицію, тобто тих, хто домагається остаточної, безкомпромісної і повної перемоги над окупантами. Олійник каже, що бажання перемоги у наших політиків «вызванно определенными психическими сложностями» й «нездоровыми политическими амбициями». Далі він повторює головну кремлівську тезу, яку ми неодноразово чули відколи склалися передумови для нашого контрнаступу: «необходимо как можно быстрее останавливать боевые действия и запускать процесс мирных переговоров, основанный на компромиссе и учете интересов всех сторон этого конфликта». Окупанти для цього калимського гендера просто «сторона конфлікту у якої є законні інтереси. Наприклад, знищення української держави, депортація українського населення з окупованих територій, вбивства і викрадення дітей. «В современном мире никакие территории не стоят того, чтобы лишать людей возможности просто наслаждаться жизнью» заявляє цей мурзік, який любить насолоджуватися своїм нікчемним життям, за рахунок наших територій, рясно политих кров`ю героїв. У мене тільки одне питання: чи ведеться вже розслідування по цьому святославу олійнику? Чи висунуто підозру у державній зраді? Чи арештоване майно і рахунки? Бо від державного зрадника медведчука він відрізняється лише тим, що є ще більш жалюгідним» (роздруківка публікації додається).

За таких обставин, вважає, що поширені відповідачем висловлювання щодо публікації ОСОБА_7 від 03.05.2023 р. як першоджерела є правом на висловлювання його особистої позиції, виразом оціночного характеру та висловленням особистих поглядів відповідача, і, відповідно, не можуть бути підставою для їх спростування, чому була надана вірна оцінка судом першої інстанції.

Таким чином, оспорювані висловлювання відповідача є особистою думкою та сформованим переконанням Відповідача, не виходять за допустимі межі здійснення відповідачем права на свободу вираження своїх думок і переконань.

Згідно із загальновідомою інформацією, ОСОБА_1 є українським політиком. Окрім того, позивач був народним депутатом України 6 скликання (2007-2012), від БЮТ (№ 86 у списку), він був Головою підкомітету з питань кримінально-процесуального законодавства Комітету з питань правосуддя. 5 березня 25 вересня 2014 року виконувач обов`язків заступника голови в Дніпропетровській обласній державній адміністрації. 25 вересня 2014 року 25 березня 2015 року заступник голови в Дніпропетровській обласній державній адміністрації.

Таким чином, Позивач в силу своєї вагомої ролі у суспільному житті України через ведення політичної діяльності, є публічною фігурою у відповідності до положень Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Більше того, у своїй апеляційній скарзі Позивач сам визнає той факт, що є публічною особою, тому межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими.

Отже, враховуючи практику ЄСПЛ, та положення міжнародних договорів, та зважаючи на публічний статус Позивача, суд має врахувати, що у даній справі доказування та оцінка доводів сторін справі має здійснюватися через призму ширшої межі допустимої критики щодо публічної особи.

Оскільки ОСОБА_1 є публічною особою і бере участь у політичному житті України, його репутація повинна бути піддана публічному обговоренню та критики, що відповідає принципам плюралізму і демократії.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Пришедько А.Л. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2023 на своїй сторінці соціальної мережі Fасеbоок ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 опублікована інформація такого змісту:

«О, в нас тут новий ОСОБА_3 з`явився. Колишній голова Дніпропетровської облради близький до ОСОБА_4 пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці.

Скільки років вже пишу про політику; колаборантів, зрадників, а досі до кінця не можу осягнути, що буває настільки безмежне скотство. Такі виправдають, що завгодно. І геноцид свого ж народу, і концтабори, і газові камери.

Наскільки я розумію, оскільки він це пише, то перебуває зараз не в Україні. Просто цікаво, а як він збирається потім у своє рідне місто повернутись і дивитися в очі своїм землякам?»

Звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет, складеним дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 12.06.2023 №133/2023-ЗВ підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_8 через сторінку користувача з іменем ОСОБА_8 , яка доступна за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщено публікацію на веб-сторінці за адресою у мережі Інтернет https://www.facebook.com/story.php?story_fbid=pfbid0tWhSvtX XyjdjCkiMcWQahmPpge9R5riRKQaStfPd6cMyMGXWKZfgxSQU.

07.07.2023р. публікація ОСОБА_2 від 05.05.2023р. була ним відредагована із посиланням на першоджерело даної інформації, яким є висловлювання ОСОБА_7 . Публікація наступного змісту, а саме: «О, в нас тут новий ОСОБА_3 з`явився. Корчинський повідомляє, що колишній голова Дніпропетровської облради близький до ОСОБА_4 хоче скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці. (https://dnepr.express/ua/post/eks-golova-dnipropetrovskoyi-oblradi-svyatoslav-olijnik_rozpovsyudzhuye-kremlivski_tezi?fbclid =IwAR3JM jo34hZgdCSw7grB4dru6HgycvzsrXcwANOlD58RTEdlUC5zE3uJSbQ_aem_AZYY_2DliFPiwhp vlqHKtO9FhcFF070dhy7vUdlnbnqt7eyfihpiAGwV1iKNikyhNH8). Скільки років вже пишу про політику, колаборантів, зрадників, а досі до кінця не можу осягнути, що буває настільки безмежне скотство. Такі виправдають, що завгодно. І геноцид свого ж народу, і концтабори, і газові камери. Наскільки я розумію, оскільки він це пише, то перебуває зараз не в Україні. Просто цікаво, а як він збирається потім у своє рідне місто повернутись і дивитися в очі своїм землякам?»

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі №742/286/17 (провадження №61-14303св19) вказано, що: «відповідачами у справі про захист честі, гідності чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів суди мають керуватися нормами, які регулюють діяльність засобів масової інформації. Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 439/1469/15-ц, провадження № 61-5189св18). Ураховуючи наведене, відповідачами у справі мають бути автор та власник веб-сайта відповідного інформаційного матеріалу. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову».

Як раніше установлено судом, 05.05.2023 ОСОБА_2 на своїй сторінці Fасеbоок розмістив спірну публікацію щодо ОСОБА_1 , згодом 07.07.2023, після звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, зазначена публікація була відредагована автором ОСОБА_2 , а саме - додане посилання на ОСОБА_6 , з залишенням тексту спірної публікації і зазначенням на її початку фрази «Корчинський повідомляє».

Між тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у публікації ОСОБА_7 від 03.05.2023р. на його особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_9 &mibextid=WC7FNe&rdid=UmpeRuMtlogiokA міститься наступна публікація: « ІНФОРМАЦІЯ_4 з усілякого малоросійського непотребу. Від медведчука до коцаби всі синхронно озвучують кремлівські тези, розраховані на українську вату, а по можливості й на вату західноєвропейську. Наштовхнувся на телеграм канал колишнього нардепа від коломойського такого собі святослава олійника. З початком повномасштабного вторгнення втік закордон. Співпрацює з ворогом. За завданням своїх московських кураторів намагається дискредитувати, як українську владу, так і патріотичну опозицію, тобто тих, хто домагається остаточної, безкомпромісної і повної перемоги над окупантами. Олійник каже, що бажання перемоги у наших політиків «вызванно определенными психическими сложностями» й «нездоровыми политическими амбициями». Далі він повторює головну кремлівську тезу, яку ми неодноразово чули відколи склалися передумови для нашого контрнаступу: «необходимо как можно быстрее останавливать боевые действия и запускать процесс мирных переговоров, основанный на компромиссе и учете интересов всех сторон этого конфликта». Окупанти для цього калимського гендера просто «сторона конфлікту у якої є законні інтереси. Наприклад, знищення української держави, депортація українського населення з окупованих територій, вбивства і викрадення дітей. «В современном мире никакие территории не стоят того, чтобы лишать людей возможности просто наслаждаться жизнью» заявляє цей мурзік, який любить насолоджуватися своїм нікчемним життям, за рахунок наших територій, рясно политих кров`ю героїв. У мене тільки одне питання: чи ведеться вже розслідування по цьому святославу олійнику? Чи висунуто підозру у державній зраді? Чи арештоване майно і рахунки? Бо від державного зрадника медведчука він відрізняється лише тим, що є ще більш жалюгідним».

Тобто дана публікація за своїм змістом відрізняється від викладеної відповідачем по даній справі публікації на належній йому сторінці.

Враховуючи викладене, суд не може прийняти доводи відзиву в частині того, що позов пред`явлено не до тієї особи, і вважає, що у цій справі ОСОБА_2 є належним відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що інформація у спірній публікації носить характер оціночних суджень, є суб`єктивною думкою відповідача щодо позивача, а тому не є недостовірною інформацією, що відповідно до статті 277 ЦК України підлягає спростуванню.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 28 Конституції України кожній особі гарантує право на повагу до її гідності, а відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

6.3. Тож право на захист честі, гідності і ділової репутації - один з основних способів захисту Конституційних прав людини на недоторканність особистого життя. Кожен має право захищати честь, гідність і ділову репутацію в суді, крім того Конституція України передбачає судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе або членів своєї сім`ї.

6.4. Також відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

6.5. Здійснення передбачених статтею 10 Конвенції свобод (зокрема, свободи дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів), пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

6.6. Тобто праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту належать, наприклад, спростування недостовірної інформації (стаття 277 ЦК України).

Статтею 201 ЦК України передбачено, що зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (частина третя статті 277 ЦК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

За змістом частин першої та другої статті 7 цього Закону право на інформацію охороняється законом.

Статтею 27 Закону України «Про інформацію» передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

При розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, поданого на захист ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Крім того, як передбачено ч.2 ст.302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України).

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

За змістом частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Таким чином, судом встановлено, що спірна інформація щодо позивача була розміщена в публікації відповідачем на своїй сторінці в мережі Fасеbоок. Дана обставина не заперечується стороною відповідача.

Позивач же заперечує відомості, викладені в поширеній відповідачем публікації, наполягає на тому, що вказаний пост та фото, розміщені відповідачем на своїй сторінці користувача соціальної мережі Facebook, містять недостовірну, неправдиву, таку що не існувала взагалі, інформацію негативного характеру стосовно особистості позивача. Інформація викладена в зазначеному пості викликала в позивача обурення, оскільки з неї слідує, що він начебто підтримує зупинення військових дій та переговори з країною агресором на підставі компромісів з урахуванням її інтересів. Проте, інформація та фото, які розповсюджені відповідачем невизначеному колу осіб, є недостовірними, а їх поширення завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача.

Відповідачем, на спростування доводів позивача (про те, що позивач не мав та не має сторінок в соціальних мережах, і те, що він публікував взагалі наведену відповідачем чи подібну інформацію в пості зі своїм фото і фото прапора держави-агресор) належних та допустимих доказів суду не надано, тобто не спростовано, що дана інформація є недостовірною.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки твердження в поширюваній відповідачем у соціальній мережі Fасеbоок публікації, а саме: « ОСОБА_9 пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці» підпадає під поняття оціночних суджень, і відповідач не несе за це юридичної відповідальності з наступних підстав.

Наведена частина публікації є фактичним твердженням, а висловлювання відповідача виражені у посиланні на конкретні факти та події (які не мали місце). Така поширена інформація про позивача (« ОСОБА_9 пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави ….») не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночними судженнями.

Спірний текст стосується певної фактичної поведінки позивача, носить стверджувальний характер, не містить жодних посилань чи обмовок щодо припущень, власного тлумачення або викладення інформації через власні погляди відповідача, автором не вживалися мовно-стилістичні засоби про ймовірність або припущення зазначених у інформації подій, ці події пов`язані з конкретною особою (позивачем) та подаються як установлений факт. Також не надано належних та допустимих доказів, що ця поширена інформація є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідач. Підстав стверджувати, що викладена відповідачем інформація, щодо поведінки (дій) позивача є оціночними судженнями немає, тому така інформація має бути спростована.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження достовірності поширеної інформації, перед публікацією вказаної інформації він не переконався, що вона відповідає дійсності, посилаючись в подальшому (після звернення до суду з позовом) лише на те, що оспорювана інформація була отримана з інших джерел (публікації Корчинського, яка відрізняється від спірної публікації), що була у відкритому доступі.

Незалежно від джерела отримання інформації, при її поширенні відповідач був зобов`язаний переконатися в її достовірності, а право поширювати інформацію з інших джерел не перешкоджає відповідачу перевірити та довести її достовірність, чого стороною відповідача зроблено не було.

Оскільки позивач є публічною особою (народний депутат України V та VI скликань, з 08.11.2019 по 08.12.2020 голова Дніпропетровської обласної ради), тому поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих та суспільства.

Поширення такої інформації, без перевірки на предмет її правдивості, свідчить про порушення прав позивача, які підлягають відновленню шляхом визнання оспорюваної інформації недостовірною та такою, що порочить і принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (стаття 277 ЦК України).

Верховний Суд України у своїй постанові пленуму №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року роз`яснював процедуру захисту такого права. Спростування має здійснюватися способом, адекватним способу поширення хибних відомостей, аби спростування було донесено максимально до тієї аудиторії, що отримала недостовірну інформацію (частина 7 статті 277 Цивільного кодексу).

Тому позовна вимога щодо спростування спірної недостовірної інформації підлягає задоволенню частково у спосіб, визначений позивачем шляхом зобов`язання відповідача протягом 5 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили, розмістити публікацію в соціальній мережі Fасеbоок на своїй сторінці (https://www.facebook.com/den.kazansky) за відповідним посиланням з резолютивною частиною даної постанови.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із частинами першою - третьою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

ЄСПЛ вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12 липня 2007 року, заява № 68490/01,§ 62).

ЄСПЛ у справі «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу) від 29 березня 2001 року використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу, 2001 рік), «Caloc v. France» (Калок проти Франції, 2000 рік) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі, 2000 рік) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

У пункті 46 рішення від 13 липня 2006 року у справі «Сілін проти України» (заява №23926/02) ЄСПЛ зазначив, що суд, здійснюючи свою оцінку на засадах справедливості, як вимагається статтею 41 Конвенції (995_004), вважає, що визнання порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду.

Часткове задоволення позову у цій справі - визнання порушеного права, і є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції в контексті спірних правовідносин.

Цей висновок також узгоджується й з рішеннями ЄСПЛ від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року, у справі «Білуха проти України», якими встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, норм діючого законодавства та практики ЄСПЛ, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної компенсації моральних страждань позивача.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов представника позивача Пришедька Артема Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в соціальній мережі Fасеbоок на сторінці ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 такого змісту: «О, в нас тут новий ОСОБА_3 з`явився. Колишній голова Дніпропетровської облради близький до ОСОБА_4 пише, що потрібно скоріше йти на компроміс з Росією з урахуванням її інтересів і розміщує у пості прапор держави, яка лише у його рідному місті за один раз вбила 40 людей ракетним ударом по багатоповерхівці. Скільки років вже пишу про політику, колаборантів, зрадників, а досі до кінця не можу осягнути, що буває настільки безмежне скотство. Такі виправдають, що завгодно. І геноцид свого ж народу, і концтабори, і газові камери. Наскільки я розумію, оскільки він це пише, то перебуває зараз не в Україні. Просто цікаво, а як він збирається потім у своє рідне місто повернутись і дивитися в очі своїм землякам?».

Зобов`язати ОСОБА_2 протягом 5 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили, спростувати інформацію розміщену в соціальній мережі Fасеbоок на своїй сторінці ( ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 шляхом розміщення публікації в соціальній мережі Fасеbоок на своїй сторінці ( ІНФОРМАЦІЯ_2 з резолютивною частиною рішення суду у цій справі.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 09 грудня 2024 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв