ОКРЕМА ДУМКА (розбіжна)
суддів Великої Палати Верховного Суду Банаська О. О., Ткача І. В.
щодо ухвали Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 727/9565/22 (провадження № 14-64цс24)
Із ухвалою Великої Палати Верховного Суду про повернення справи № 727/9565/22 для розгляду відповідній колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не погоджуємося, оскільки вважаємо, що порушене цією колегією питання визначення належного (повноважного) складу суду для розгляду заяви про повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, потребувало вирішення Великою Палатою Верховного Суду задля забезпечення єдності судової практики та дотримання принципу юридичної визначеності.
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Короткий зміст та підстави заявлених вимог
1.1. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
1.2. Позов мотивувала тим, що за час перебування у шлюбі сторони набули у власність транспортний засіб марки BMW, модель 330і, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який ОСОБА_2 відчужив без її згоди у серпні 2022 року.
1.3. Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки BMW, модель 330і, 2019 року випуску, що за її розрахунком становить 743 500,00 грн.
(2) Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2.1. Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 квітня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини автомобіля марки BMW, модель 330і, 2019 року випуску, в сумі 743 500,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 7 435,00 грн.
2.2. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 розпорядився спільним майном на власний розсуд без згоди другого з подружжя та не в інтересах сім`ї.
2.3. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 вересня 2023 року рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 квітня 2023 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки BMW, модель 330і, 2019 року випуску, в сумі 320 000,00 грн та судовий збір у сумі 563,73 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
2.4. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції помилково визначив ринкову вартість спірного майна на підставі звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Проф плюс експерт» від 06 жовтня 2022 року, який складено без проведення безпосереднього огляду автомобіля. За відсутності інших доказів вартості спірного транспортного засобу розмір грошової компенсації, на переконання апеляційного суду, підлягав визначенню відповідно до ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 03 серпня 2022 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (640 000,00 грн).
(3) Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
3.1. Не погодившись із таким висновком апеляційного суду, позивачка у грудні 2023 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 вересня 2023 року і залишити в силі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 квітня 2023 року.
3.3. Також зазначила, що суд апеляційної інстанції дійшов хибного висновку про невідповідність звіту про оцінку автомобіля вимогам законодавства України та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про долучення електронних доказів, що містили відомості про ринкову вартість спірного автомобіля (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
(4) Рух справи у суді касаційної інстанції, підстави передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
4.1. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з Шевченківського районного суду міста Чернівці.
4.2. 13 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із заявою про повернення надміру сплаченого судового збору, в якій зазначила, що за подання касаційної скарги сплатила судовий збір у подвійному розмірі, а тому на підставі статті 7 Закону України «Про судовий збір» просила постановити ухвалу про повернення надміру сплаченого судового збору в розмірі 14 870,00 грн.
4.3. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2024 року справу передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
4.4. Ухвалою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2024 року справу прийнято та призначено до розгляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
4.5. Ухвалою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року справу повернуто на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
4.6. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 травня 2024 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
4.7. Мотивуючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав, що в суді касаційної інстанції розгляд справ здійснюється у складі трьох або більшої непарної кількості суддів, крім випадків, коли законодавством передбачений розгляд певних питань одноособово.
4.8. Водночас у процесі вирішення питання про повернення судового збору за клопотанням ОСОБА_1 . Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду звернув увагу на різні підходи до визначення кількісного складу суду, який постановляє відповідну ухвалу.
4.11. З урахуванням викладеного колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважала наявними підстави для передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка справу повернула для розгляду відповідній колегії суддів з посиланням на те, що кількісний склад суду при вирішенні питання про повернення судового збору є різним також і у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема:
- ухвали від 18 жовтня 2023 року у справі № 280/388/23, від 10 липня 2023 року у справі № 160/9576/20, від 29 червня 2023 року у справі № 1.380.2019.006247 постановлено колегією суддів у складі трьох суддів;
- ухвали від 05 жовтня 2023 року у справі № 200/5552/20-а, від 03 серпня 2023 року у справі № 160/1280/23, від 18 липня 2023 року у справі № 420/4293/20 постановлено суддею-доповідачем одноособово.
4.12. З огляду на наведене Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виснував про наявність виключної правової проблеми, яка не може бути вирішена в межах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, та зазначив, що судове рішення Великої Палати Верховного Суду необхідне для подальшого розвитку права та забезпечення єдності судової практики, оскільки порушене процесуальне питання має виняткове значення, адже йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і яке ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією.
4.13. Обґрунтовуючи якісний критерій для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав наявності виключної правової проблеми, Касаційний цивільний суд указав, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом та передбачає, що такий суд має бути «встановленим законом». Важливість цієї правової проблеми, на переконання Касаційного цивільного суду, підтверджується й тим, що питання визначення кількісного складу суду в інших процесуальних аспектах уже було предметом дослідження Великої Палати Верховного Суду (постанови від 19 жовтня 2023 року у справі № 990/83/23, провадження № 11-106заі23, та від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18, провадження № 14-126цс20).
4.14. На обґрунтування кількісного критерію виключної правової проблеми в ухвалі про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду зазначено, що в поточному році до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшло 633 заяви про повернення судового збору, а за весь період діяльності цього суду кількість таких заяв становить 11 761.
(5) Короткий зміст ухвали Великої Палати Верховного Суду
5.1. Велика Палата Верховного Суду 29 травня 2024 року постановила ухвалу, якою справу № 727/9565/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 вересня 2023 року повернула відповідній колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду.
5.2. Мотивуючи таке рішення, Велика Палата Верховного Суду акцентувала, що вона у визначених законом випадках наділена повноваженнями виключно щодо здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку за касаційною скаргою (касаційними скаргами), тому на розгляд Великої Палати Верховного Суду може бути передана лише справа для розгляду касаційної скарги, а не справа для вирішення клопотання про повернення судового збору.
5.3. Якщо ж підстав для передачі справи за касаційною скаргою до Великої Палати Верховного Суду немає, то і всі процесуальні питання, пов`язані з її розглядом (у тому числі повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги), має вирішувати той суд, який розглядає справу як суд касаційної інстанції.
5.4. Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний цивільний суд уважав наявною виключну правову проблему в питанні, пов`язаному не із законністю та обґрунтованістю оскаржуваного судового рішення, доводами касаційної скарги та взагалі вирішенням спору по суті, а з вирішенням процедурного питання, зокрема визначення складу суду при формуванні протоколів авторозподілу матеріалів між суддями, а саме клопотань про повернення судового збору.
5.5. Тобто перешкод для вирішення спору у справі № 727/9565/22 по суті у Касаційного цивільного суду немає. Водночас Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду посилається виключно на наявність різних підходів у практиці суду касаційної інстанції при вирішенні процесуального питання (повернення судового збору), яке не впливає на можливість розгляду справи Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду як судом касаційної інстанції.
5.6. Оскільки саме Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду відкрив провадження за касаційною скаргою, судовий збір за подання якої просить повернути позивачка, то розгляд її клопотання віднесено до повноважень Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, якому і слід повернути для розгляду цю справу.
(ІІ) СУТЬ ОКРЕМОЇ ДУМКИ
6.1. З наведеними висновками Великої Палати Верховного Суду не погоджуємося, а тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюємо окрему думку щодо постановленої ухвали з огляду на таке.
6.2. Право на справедливий суд, закріплене у статті 6 Конвенції, забезпечується, серед іншого вимогами, щодо передбачуваності застосування закону національними судами.
6.3. Єдине застосування закону є визначальним задля дотримання принципу рівності перед законом. Окрім того, питання правової визначеності та передбачуваності є невід`ємною складовою верховенства права. У державі, яка керується принципом верховенства права, громадяни виправдано очікують, що до них будуть ставитися, як до всіх інших, та що вони можуть покладатися на попередні судові рішення в подібних справах, і таким чином громадяни можуть передбачати юридичні наслідки своїх дій чи бездіяльності (Висновок № 20 (2017) Консультативної ради європейських суддів про роль суддів у забезпеченні застосування закону).
6.4. У пункті 4 частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що єдність системи судоустрою забезпечується, серед іншого, єдністю судової практики.
6.5. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
6.6. У складі Верховного Суду діє, зокрема, Велика Палата Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 37 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
6.7. Згідно з положеннями частини першої, пунктів 1, 4 частини другої статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду як постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права, інші повноваження, визначені законом.
6.8. За змістом цих положень та процесуальних норм, які регламентують передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, головним завданням Верховного Суду в цілому і Великої Палати Верховного Суду зокрема є забезпечення сталості та єдності судової практики, одним із процесуальних механізмів здійснення якого є передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених статтею 403 ЦПК України, статтею 302 Господарського процесуального кодексу України, статтею 346 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 4341 Кримінального процесуального кодексу України.
6.9. Тому за відсутності у процесуальному законі вимог до повноти обґрунтування судом цих підстав визначальним критерієм для прийняття справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду має бути саме об`єктивна необхідність забезпечення однакового застосування судами норм права у подібних правовідносинах, зокрема у випадку відповідних розбіжностей у судовій практиці касаційних судів різних юрисдикцій.
6.10. Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
6.11. За сформованим Великою Палатою Верховного Суду підходом виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв.
6.12. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
- справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;
- встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду України правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист;
- існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми;
- існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, зокрема: а) відсутність усталеної судової практики застосування однієї і тієї ж норми права, у тому числі наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; б) невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, у тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права; в) встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому; г) наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах тощо.
6.14. Водночас справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і трапляється в невизначеній (значній) кількості справ, у разі якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів.
6.15. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.
6.16. В ухвалі від 01 травня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду послався на наявність виключної правової проблеми, зазначивши, що передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення єдності судової практики, оскільки порушене процесуальне питання реалізації приписів статей 33, 34 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 142 ЦПК України, статтею 7 Закону України «Про судовий збір» при визначенні складу суду (кількісного) для розгляду заяви про повернення судового збору має виняткове значення, позаяк йдеться про правове питання, яке потребує з`ясування і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією.
6.17. Аналіз наведеного колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду обґрунтування наявності виключної правової проблеми, на нашу думку, безсумнівно засвідчує, що:
- на нормативному рівні існує невизначеність питання складу суду для вирішення заяви про повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, адже ані ЦПК України, ані Законом України «Про судовий збір» прямо не встановлено відповідного спеціального правила або винятки із загальної норми про те, що перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій здійснюється колегією суддів суду касаційної інстанції у складі трьох або більшої непарної кількості суддів, а також у визначених цим Кодексом випадках - судовою палатою Касаційного цивільного суду (палатою), об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду (об`єднаною палатою) або Великою Палатою Верховного Суду (Великою Палатою);
- виникнення цієї проблеми саме із застосування процесуальних норм не перешкоджає її вирішенню Великою Палатою Верховного Суду, адже законодавець не обмежував можливість реалізації палатою відповідної компетенції лише сферою застосування норм матеріального права;
- відсутня стала та єдина судова практика щодо визначення належного (повноважного) складу суду для розгляду заяв про повернення судового збору Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суд, зокрема:
- кількісний склад суду при вирішенні питання про повернення судового збору є різним також і у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема;
І підхід - ухвалу про повернення судового збору постановлено колегією суддів після прийняття ухвал про відмову у відкритті касаційного провадження, повернення касаційної скарги та відкриття касаційного провадження у зазначених справах колегією суддів (ухвали від 18 жовтня 2023 року у справі № 280/388/23, від 10 липня 2023 року у справі № 160/9576/20, від 29 червня 2023 року у справі № 1.380.2019.006247);
ІІ підхід - ухвалу про повернення судового збору постановлено одноособово суддею-доповідачем після прийняття колегією суддів ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження (ухвали від 05 жовтня 2023 року у справі № 200/5552/20-а, від 03 серпня 2023 року у справі № 160/1280/23);
ІІІ підхід - ухвалу про повернення судового збору постановлено одноособово суддею-доповідачем після прийняття одноособово суддею-доповідачем ухвали про повернення касаційної скарги (ухвала від 18 липня 2023 року у справі № 420/4293/20);
- вирішення Великою Палатою Верховного Суду правової проблеми у визначенні складу суду для розгляду заяв про повернення судового збору касаційним судом є необхідним для дотримання принципу юридичної визначеності, забезпечення єдності та сталості судової практики, а також усунення підстав для заявлення відводу судді на підставі пункту 4 частини першої статті 36 ЦПК України, сумнівів у правосудності такого рішення через недотримання порядку визначення складу суду;
- ця виключна правова проблема наявна не в одній конкретній справі, адже тільки в поточному році до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшло 633 заяви про повернення судового збору, а за весь період діяльності цього суду кількість таких заяв становить 11 761.
6.18. За наведеного вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду помилково залишила без належного дослідження і оцінки обґрунтування підстав передачі справи для її розгляду, натомість обмежившись лише формальним тлумаченням власної компетенції без урахування визначеної законодавцем провідної ролі Верховного Суду у забезпеченні єдності судової практики, відсутність якої у практиці самого касаційного суду негативно впливає на авторитет найвищого суду у системі судоустрою України.
6.19. У статті 33 ЦПК України регламентовано визначення складу суду. Так, згідно з положеннями частин першої - третьої, одинадцятої цієї статті визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою (далі - ЄСІКС) під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ. Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений ЄСІКС суддя-доповідач. Персональний склад постійних колегій суддів визначається зборами суддів відповідного суду. Справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.
6.20. Частинами четвертою та п`ятою статті 34 ЦПК України визначено, що перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій здійснюється колегією суддів суду касаційної інстанції у складі трьох або більшої непарної кількості суддів. У визначених цим Кодексом випадках перегляд судових рішень судом касаційної інстанції здійснюється судовою палатою Касаційного цивільного суду (палатою), об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду (об`єднаною палатою) або Великою Палатою Верховного Суду.
6.21. За приписами частин першої, п`ятої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження). Питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
6.22. Подібне за змістом правове регулювання визначення складу суду та колегіального перегляду судових рішень в адміністративних справах судом касаційної інстанції міститься у статтях 31, 33, 334 Кодексу адміністративного судочинства України.
6.23. При цьому процесуальним законом не передбачено винятків із загального правила колегіального перегляду справ судом касаційної інстанції саме для одноособового вирішення суддею питання повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги після відкриття касаційного провадження чи вчинення інших процесуальних дій у складі колегії суддів, як-то відмова у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги.
6.24. Водночас, як обґрунтував Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі про передачу цієї справи для розгляду Великій Палаті Верховного Суду, така різновекторна практика одноособового та/або колегіального вирішення суддею питання повернення судового збору, за подання касаційної скарги, існує у касаційних судах різних юрисдикцій, що засвідчує існування саме проблеми тлумачення і правозастосування наведених процесуальних норм у практиці Верховного Суду.
6.25. Тому категорично не погоджуємось із висновком Великої Палати Верховного Суду про те, що зазначена Касаційним цивільним судом виключна правова проблема не пов`язана із питанням законності судових рішень, а стосується лише вирішення процедурного питання, зокрема визначення складу суду при формуванні протоколів авторозподілу матеріалів між суддями, а саме клопотань про повернення судового збору.
6.26. Подібні правові проблеми у застосуванні процесуальних норм при визначенні складу суду в інших аспектах уже були предметом дослідження Великої Палати Верховного Суду [(постанови від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18, провадження № 14-126цс20 (щодо складу суду апеляційної інстанції, який відмовляє у відкритті апеляційного провадження (тлумачення поняття «суд апеляційної інстанції», вжитого у частинах першій і другій статті 358 ЦПК України треба розуміти як колегію суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів), та від 19 жовтня 2023 року у справі № 990/83/23, провадження № 11-106заі23 (щодо складу суду, який повертає позовну заяву (вирішення питання про повернення позовної заяви у зв`язку з тим, що позивач не усунув її недоліків, має вирішувати колегіальний склад суду)].
6.28. Слід звернути увагу на те, що в практиці Верховного Суду неодноразово вирішувались на рівні об'єднаної палати проблемні питання практики правозастосування норм процесуального законодавства, які мали виключно процедурний характер та в окремих випадках були притаманні виключно суду касаційної інстанції.
6.29. До таких випадків можна віднести, з-поміж іншого, такі:
- ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23 лютого 2018 року у справі № 910/1396/18 у якій вирішувалося питання про неоднакове застосування статті 288 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» цього ж Кодексу у подібних правовідносинах при вирішенні питання про відкриття чи відмову у відкритті касаційного провадження та повернення касаційної скарги (щодо порушення порядку подання касаційної скарги);
- ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 вересня 2022 року у справі № 924/337/18 якій було передано зі стадії вирішення питання щодо відкриття касаційного провадження з підстав різного застосування Верховним Судом пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у сукупності з положеннями частини сьомої статті 12 Господарського процесуального кодексу України у питанні реалізації встановленого законодавцем обмеження на касаційне оскарження прийнятих зі справи судових рішень за критерієм ціни позову [виходячи з якого розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць слід обраховувати п`ятсот прожиткових мінімумів (ціну позову), передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, - що був встановлений на 1 січня року, в якому особа звернулася з позовом зі справи, чи на 1 січня року, в якому було подано касаційну скаргу?];
- постанова Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 квітня 2023 року у справі № 910/5172/19 яку було передано на розгляд об'єднаної палати для відступу від висновку щодо застосування норм права (частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, а також інших зазначених в цій ухвалі нормативно-правових актів) у подібних правовідносинах (в аналогічній ситуації у справі № 910/5172/19), викладеного в ухвалі від 07.11.2022 у справі № 910/5172/19 (щодо передачі справи на повторний автоматизований розподіл у загальному порядку, а не раніше визначеному складу суду після задоволення заяви про самовідвід колегії суддів) тощо.
6.30. Відтак за подібного правового регулювання визначення складу суду для перегляду судових рішень у касаційному порядку та здійснення судочинства колегією суддів у касаційних судах, існування протилежних підходів до визначення складу суду для розгляду питання про повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, касаційними судами різних юрисдикцій - дотримання принципу правової визначеності можливе лише шляхом застосування передбачених процесуальним законом механізмів забезпечення єдності судової практики, зокрема перегляду справи Великою Палатою Верховного Суду з підстав, передбачених статтею 404 ЦПК України.
6.31. За статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя є незалежним та керується верховенством права, здійснюючи правосуддя (стаття 129 Конституції України). Аналогічний припис є у частині першій статті 11 ГПК України.
6.32. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є правова визначеність (legal certainty), яка вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017, абзац шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019).
6.33. Процедурний аспект принципу верховенства права базується на тому, що вимоги правотворчої та правозастосовної практики повинні відповідати певним стандартам, як-от: заборона зворотної дії закону; вимога ясності та несуперечності закону; вимога щодо однакового застосування закону тощо.
6.37. Суперечливі рішення національних судів, особливо судів найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини»).
6.38. У справі «Аксіс та інші проти Туреччини» рішення від 30 квітня 2019 року (Aksis and other v. Turkey) (№ 4529/06, § 53 - 56), ЄСПЛ наголосив на тому, що очевидні суперечності у прецедентній практиці вищого суду та невиконання механізму, спрямованого на забезпечення гармонізації судової практики, стали причиною порушення прав громадян на справедливий судовий розгляд.
6.39. Велика Палата Верховного Суду мала б враховувати зазначені висновки ЄСПЛ при визначенні власної ролі у реалізації основних завдань, покладених на Верховний Суд, зокрема щодо забезпечення сталості та єдності судової практики, відтак і при оцінці обґрунтованості підстав передачі справи для її розгляду, зазначених колегією суддів, палатою або об`єднаною палатою касаційного суду.
6.40. Слід наголосити, що, приймаючи ухвалу від 29 травня 2024 року у справі № 727/9565/22 (провадження № 14-64цс24), Велика Палата Верховного Суду окрім фактичного ігнорування своєї основної функції по забезпеченню сталості та єдності судової практики не врахувала, що єдино можливим процесуальним механізмом подолання існуючих розбіжностей у правозастосуванні касаційних судів різних юрисдикцій є вирішення такої справи саме Великою Палатою Верховного Суду, навіть у випадку існування розбіжностей у застосуванні норм процесуального законодавства, які носять виключно процедурний характер та незважаючи на те, що такі можуть бути притаманні виключно суду касаційної інстанції.
6.41. За наведеного вважаємо, що Великій Палаті Верховного Суду належало прийняти справу № 727/9565/22 до розгляду, здійснивши належний аналіз підстав її передачі Касаційним цивільним судому складі Верховного Суду та розбіжностей у судовій практиці визначення належного (повноважного) складу касаційного суду для вирішення питання повернення судового збору за подання касаційної скарги крізь призму покладених на Верховний Суд завдань із забезпечення єдності судової практики, а також принципів юридичної визначеності та верховенства права.
6.42. При цьому слід ураховувати, що однакове застосування закону всіма інституціями, зокрема судом, забезпечує загальнообов`язковість законодавчих приписів, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права.
7.1.Ураховуючи наведене, вважаємо, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 01 травня 2024 року навів достатнє обґрунтування необхідності розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду задля вирішення виключної правової проблеми застосування статей 33, 34 ЦПК України та забезпечення єдності судової практики в аспекті визначення належного (повноважного) складу суду для розгляду заяви про повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.
7.2. Отже, Велика Палата Верховного Суду мала прийняти справу № 727/9565/22 до розгляду, а не повертати її відповідній колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з формальних підстав.
Судді: О. О. Банасько