ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року

м. Київ

справа № 489/3612/22

провадження № 61-2856 св 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,

Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Коломієць В. В., Самчишиної Н. В., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі -

АТ «Креді Агріколь Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позовна заява мотивована тим, що 09 вересня 2008 року між банком

та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 91, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 59 000 доларів США на придбання нерухомого майна, а саме квартири

АДРЕСА_1 , загальною площею 65,1 кв. м, зі сплатою 13,40 % річних, з кінцевим терміном повернення до 08 вересня 2028 року.

09 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалась відповідати перед банком

за виконання зобов`язань ОСОБА_1 , що виникли з кредитного договору № 91.

17 вересня 2015 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір

про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 09 вересня

2008 року № 91, за умовами якого вони домовилися змінити валюту зобов`язання за кредитним договором та встановили, що валютою зобов`язання буде гривня.

На момент укладення договору про внесення змін та доповнень № 1 сума заборгованості складала 51 888,20 доларів США, що станом на 17 серпня 2015 року за офіційним курсом Національного банку України дорівнювало 1 132 335,38 грн.

17 вересня 2015 pоку між банком та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки від 09 вересня 2008 pоку, згідно з яким договір поруки було доповнено розділами, що відповідали умовам укладеного 17 вересня 2015 pоку між банком та ОСОБА_1 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору й стосувалися, зокрема, валюти кредиту, загальної суми кредити, строку кредитування.

Відповідачі, як позичальник та поручитель, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконували, на вимоги не реагували, грошові кошти не повернули, унаслідок чого станом на 09 листопада 2022 року утворилась заборгованість за цим договором у розмірі 639 234,17 грн, з яких: 500 464,22 грн - строкова заборгованість; 66 410 грн - прострочена заборгованість, 4 010,61 грн заборгованість за відсотками за період з 17 жовтня 2020 року по 09 листопада 2022 року; 68 349,28 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

З врахуванням викладеного АТ «Креді Агріколь Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 09 вересня 2008 року № 91 з урахуванням договору про внесення змін та доповнень від 17 вересня 2015 року № 1 до кредитного договору

у загальному розмірі 639 234,17 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2023 року

у складі судді Костюченка Г. С. позов АТ «Креді Агріколь Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у солідарному порядку на користь

АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором від 09 вересня 2008 року № 91 та договором про внесення змін та доповнень від 17 вересня

2015 року № 1 до кредитного договору у сумі 639 234,17 грн. Стягнуто

з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» судовий збір

у розмірі 9 588,51 грн, тобто по 4 794,25 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1

та ОСОБА_2 , як позичальником та поручителем, належним чином взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка підлягає стягненню з них у солідарному порядку на користь банку. Розмір зазначеної заборгованості відповідає умовам договору та вимогам закону. Відсутність грошових коштів в боржників не звільняє їх від відповідальності перед позичальником.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2023 року у частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 09 вересня 2008 року

№ 91 та договором про внесення змін та доповнень від 17 вересня 2015 року № 1 до кредитного договору, а також стягнення з неї судового збору скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення - про відмову у задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто

з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги 14 382,76 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що направлені 29 листопада 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» повідомлення-вимога про погашення кредитної заборгованості на адреси відповідачів були повернуті банку відділенням поштового зв`язку довідкою про причини невручення кореспонденції 08 грудня 2021 року та 26 січня 2022 року. Відповідно до пункту 10 договору про внесення змін та доповнень від 17 вересня 2015 pоку № 1 до договору поруки від 09 вересня 2008 pоку застосований банком спосіб направлення вимоги є належним та кореспонденція вважається одержаною адресатом в одну із наступних дат, зокрема у разі невручення кореспонденції адресату із зазначенням у довідці про причину його невручення поштою - датою такого невручення або датою повернення відділенням поштового зв`язку адресанту кореспонденції із довідкою про причини повернення.

Таким чином, строк погашення кредиту настав не пізніше 27 березня 2022 року.

З укладеного між банком та поручителем, ОСОБА_2 , договору про внесення змін та доповнень від 17 вересня 2015 pоку № 1 до договору поруки вбачається, що у ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його припинення після повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором поруки не є встановленим строком припинення дії поруки, оскільки суперечить положенням частини першої статті 251 та

частини першої статті 252 ЦК України, тому у цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Апеляційний суд, вказав, що з огляду на положення статті 5 ЦК України щодо дії актів цивільного законодавства у часі не заслуговують на увагу посилання банку

у відзиві на апеляційну скаргу про те, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати чинну редакцію частини четвертої статті 559 ЦК України, а не ту, що була чинною на час укладання між банком та ОСОБА_2 договору поруки, оскільки такі доводи позивача пов`язані із помилковим тлумаченням норм закону.

Таким чином, банк звернувся з вимогою до поручителя з пропуском визначеного положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України шестимісячного строку, оскільки позов до суду ним подано 25 листопада 2022 року.

ОСОБА_1 судове рішення в апеляційному порядку не оскаржено, в іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «Креді Агріколь Банк» просить оскаржувану постанову у частині відмови у задоволенні позову банку до ОСОБА_2 скасувати й залишити у цій частині у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Судові рішення у частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 не оскаржено, тому у силу вимог статті 400 ЦПК України у касаційному порядку у цій частині вони перегляду не підлягають.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 489/3612/22

з Ленінського районного суду м. Миколаєва. Підставою відкриття касаційного провадження зазначено пункти 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У березні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ «Креді Агріколь Банк» мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що банком було пропущено визначений положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України шестимісячний строк на звернення з вимого до поручителя, оскільки відповідно до вимог частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби

СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» установлено з 12 березня

2020 року на всій території України введено карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» розділ Прикінцевих та перехідних положень ЦК України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19 відмінено з 24 год 00 хв З0 червня

2023 року.

Отже, банком не пропущено визначений законом строк на звернення з вимогою

до поручителя, оскільки вимогу до поручителя банк мав пред`явити не пізніше

27 вересня 2022 року, а з цим позовом до суду банк звернувся у листопаді

2022 року, тобто під час дії карантину.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 вересня 2008 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 91, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 59 000 доларів США на придбання нерухомого майна, а саме житлової квартири

АДРЕСА_1 , загальною площею 65,1 кв. м,

зі сплатою 13,40 % річних, з кінцевим терміном повернення до 08 вересня

2028 року.

09 вересня 2008 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалась відповідати перед банком за виконання зобов`язань ОСОБА_1 , що виникли з кредитного договору № 91.

17 вересня 2015 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору

від 09 вересня 2008 року № 91, за умовами якого сторони домовилися змінити валюту зобов`язання за кредитним договором та встановили, що валютою

зобов`язання буде гривня. На момент укладення договору про внесення змін

та доповнень № 1 сума заборгованості складала 51 888,20 доларів США,

що станом на 17 серпня 2015 року за офіційним курсом Національного банку України дорівнювало 1 132 335,38 грн.

17 вересня 2015 pоку між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки

від 09 вересня 2008 pоку, згідно з яким договір поруки було доповнено розділами, що відповідали умовам укладеного 17 вересня 2015 pоку між банком

та ОСОБА_1 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору й стосувалися зокрема валюти кредиту, загальної суми кредити, строку кредитування.

27 жовтня 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулось до відповідачів з вимогами-повідомленнями, в яких позичальника, ОСОБА_1 , та поручителя, ОСОБА_2 , повідомлено про необхідність сплатити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги прострочену заборгованість, а саме: прострочений кредит - 8 970,37 грн, прострочені проценти - 10 280,02 грн (а.с. 66, 68, т.1, а.с. 62, т. 2).

Вказане повідомлення-вимога було отримано ОСОБА_2 08 листопада

2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення

(а.с. 61, т. 2).

29 листопада 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулось до відповідачів з вимогами-повідомленнями, в яких позичальника, ОСОБА_1 , та поручителя, ОСОБА_2 , повідомлено про необхідність протягом 60 днів з моменту отримання вимоги погасити достроково у повному обсязі кредитну заборгованість, а саме: 566 874,22 грн непогашена сума кредиту, 15 489,36 грн - проценти за користування кредитом (а.с. 67, 69, т. 1, а.с. 64, 66, т. 2).

АТ «Креді Агріколь Банк» вказувало про те, що відповідачі, як позичальник та поручитель, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконували, грошові кошти не повернули, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 09 листопада 2022 року утворилась заборгованість за цим договором

у розмірі 639 234,17 грн, з яких: 500 464,22 грн - строкова заборгованість;

66 410 грн - прострочена заборгованість, 4 010,61 грн заборгованість за відсотками за період з 17 жовтня 2020 року по 09 листопада 2022 року;

68 349,28 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга АТ «Креді Агріколь Банк»підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана постанова апеляційного суду вищезазначеним вимогам закону не відповідає.

У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно із частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором або законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106 цс 14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368 цс 16,

від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі

№ 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також Великої Палати Верховного Суду в постановах від 22 серпня 2018 року у справі

№ 2-1169/11 (провадження № 14-265 цс 18), від 27 березня 2019 року у справі

№ 200/15135/14-ц (провадження № 14-23 цс 19)).

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Такі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові

від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23 цс 19).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України,

є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки,

а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такі висновки Верховний Суд України виклав у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18).

Згідно з пунктом 10 договору про внесення змін та доповнень від 17 вересня

2015 pоку № 1 до договору поруки від 09 вересня 2008 pоку застосований банком спосіб направлення вимоги є належним та кореспонденція вважається одержаною адресатом в одну із наступних дат, зокрема у разі невручення кореспонденції адресату із зазначенням у довідці про причину його невручення поштою - датою такого невручення або датою повернення відділенням поштового зв`язку адресанту кореспонденції із довідкою про причини повернення.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини

у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосувавши норми матеріального права, дійшов висновку про те, що АТ «Креді Агріколь Банк» пропущено шестимісячний строк звернення з вимогою до ОСОБА_2 ,

як поручителя, оскільки 08 грудня 2021 року та 26 січня 2022 року повідомлення-вимоги про погашення кредитної заборгованості направлені на адреси відповідачів повернулися банку, що підтверджується довідкою про причини невручення кореспонденції, тобто строк погашення кредиту настав не пізніше

27 березня 2022 року, проте банк звернувся до суду з цим позовом лише

у листопаді2022 року.

Разом з тим апеляційний суд у порушення вимог закону не звернув уваги на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211

«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Надалі, з метою удосконалення норм ГПК України, ЦПК України, КАС України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), Верховна Рада України ухвалила Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», в якому зокрема зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже, у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України

у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені

всі статті цього Кодексу, які визначають відповідні строки, у тому числі передбачені положеннями статті 559 ЦК України. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, відмінено з 24 год 00 хв З0 червня

2023 року.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що банк мав право пред`явити вимогу до поручителя

у строк не пізніше 27 вересня 2022 року, а з позовом звернувся до суду у листопаді 2022 року, тобто станом на вищевказані дати на всій території України діяли карантинні обмеження, тому відповідно до вищевказаних вимог закону строк на звернення з вимогою до поручителя визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України продовжується на строк дії такого карантину, а отже, до 30 червня

2023 року.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46 гс 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 462/5579/15-ц (провадження

№ 61-12034 св 23).

Таким чином, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону помилково не врахував, що банком не пропущено визначений законом строк на звернення з вимогою до поручителя, не врахував релевантну судову практику Верховного Суду.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь банку з ОСОБА_2 , як поручителя, кредитної заборгованості, оскільки нею належним чином взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором. Розмір зазначеної заборгованості відповідає умовам договору та вимогам закону.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов правильного висновку про задоволення позову АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 .

Отже, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі судового рішення суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року скасувати, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня

2023 року у частині вирішення позову акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити у силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець