КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/9786/23

01 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Ящук Т.І.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 19 січня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 було укладено заяву - договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-124695175, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 133 095,36 грн строком на 72 місяці під процентну ставку 31,80% річних, а позичальник зобов`язався в свою чергу належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

Позивач зазначав, що банксвої зобов`язання перед відповідачем виконав, надавши кредитні кошти, а відповідач у порушення своїх зобов`язань своєчасно не сплачував заборгованість за кредитом та відсотками відповідно до умов договору.

27 лютого 2022 року та 08 лютого 2023 року банком була проведена реструктуризація простроченої кредитної заборгованості позичальника та відбулася капіталізація боргу (всього капіталізовано в рамках реструктуризації - 48 925,71 грн).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх кредитних зобов`язань, станом на 01 червня 2023 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 190 052,42 грн.

Банком на адресу позичальника було направлено вимогу від 08червня 2023 року за вих. №114/5-к-4 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, надавно можливість останньому добровільно врегулювати заборгованість протягом 30 днів. Однак, у визначені кредитором строки дана вимога позичальником не виконана.

Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого утворилась заборгованість, позивач просив суд на підставі частини другої статті 1050 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 на свою користь всю суму боргу достроково у загальному розмірі 190 052,42грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 174 969,52 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 1 099,80 грн; заборгованості за відсотками у розмірі - 15 082,90 грн., у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 12 948,75 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», заборгованість за Заявою - Договором про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-124695175 від 19.01.2022рокуу розмірі:174 969 гривень 52 копійки - заборгованості за кредитом; 15 082 гривні 90 копійок - заборгованість за відсотками, 2 850 гривень 79 копійок - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року. Не застосовувати штрафні санкції за кредитними зобов`язаннями на зазначений період військової агресії, до офіційного закінчення надзвичайної, форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили), завданої військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторони посилалась в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Зазначає, що відповідач перебуває в іншій країні в статусі біженця з дружиною та трьома дітьми та не має на даний час змоги вчасно та в повному обсязі дотримуватись встановленого графіку погашення заборгованості, а тому просив банк розглянути можливість застосування інструментів довгострокової реструктуризації.

При цьому, згідно п. 8.1. Заяви-Договору про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-124695175 від 19.01.2022, Банк та Клієнт звільняються від відповідальності, та не нестимуть відповідальності перед іншою стороною чи вважатися такою, що порушила цей договір у зв`язку із будь-якою затримкою у виконанні чи у зв`язку з невиконанням будь-якого свого зобов`язання за цим договором, якщо така затримка чи невиконання були спричинені перешкодою, яка знаходиться поза розумним контролем сторони, включаючи, але не виключно наступні події форс-мажору: (а) блокада, чи (б) терористичний акт, війна або дії подібні до воєнних або загроза війни, чи (в) заворушення, (г) страйк, локаут чи дії профспілок, чи (д) бунт чи громадянські заворушення, чи (е) поломка обладнання, чи (є) льодова компанія, чи (ж) стихійні лиха, чи (з) непереборні перешкоди для здійснення транспортування, чи (и) епідемії, пандемії чи (і) пожежа, повінь, чи (ї) будь-які інші події, які підпадають під визначення поняття «форс- мажор».

Торгово-промислова палата України 26.02.2022 засвідчила форс-мажорну обставину (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, і дійсно є для суб`єктів господарювання форсмажором.

У зв?язку з вищезазначеним відповідач просив суд звільнити від відповідальності за неналежне виконання договору про надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-124695175 від 19січня 2022 року, до офіційного закінчення надзвичайної, форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили), завданої військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, що передбачено і п. 8.1. договору.

Суд визнав належним доказом існування форс-мажорних обставин, наданих відповідачем, саме висновок Торгово-промислової палати України від 26.02.2022 року, яка засвідчила форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, проте, погодився із розрахунком заборгованості за кредитним договором, яка виникла саме після військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Лозіна О.Ю. просить апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року - без змін.

Зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем порушені умови кредитного договору щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом. У передбачені кредитним договором терміни позичальник (відповідач у справі) ОСОБА_1 кредит не повернув та не сплатив проценти, чим порушив норми чинного законодавствата умови кредитного договору.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Акціонерного товариства « Райфайзен Банк» адвокат Майтапова Валерія Юріївна в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи апеляційним судом повідомлена у встановленому законом порядку. 28 червня 2024 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. З огляду на зазначене, колегя суддів вважає можливим розгляд справи у відсутностів представника позивача.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, сторонами не заперечується, що 03 березня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 укладено угоду № PDV2-894462, що являє собою договір банківського обслуговування.

19 січня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_3 було укладено заяву-договір про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-124695175, що є додатком до договору банківського обслуговування № PDV2-894462 від 03 березня 2015 року. Заява підписана електронними підписами.

Як визначено у підпункті 1.1 пункту 1, предметом заяви є надання банком клієнту послуги споживчого кредиту, під яким розуміються грошові кошти, що надаються клієнту шляхом зарахування коштів кредиту на поточний рахунок клієнта з метою придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

На підставі підпункту 1.2 пункту 1 Заяви-Договору, банк відкриває поточний рахунок «Для виплат» у гривнях на умовах згідно пункту 4.1 Заяви-Договору.

Відповідно до умов підпункту 1.3 пункту 1, кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 133 095,36 грн., а позичальник зобов`язався повернути банку кредит та сплатити проценти за користування ним. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на поточний рахунок клієнта, зазначений у пункті 1.2 заяви договору.

Згідно з умовами підпункту 3.3 пункту 3 укладеного договору позичальник зобов`язаний здійснити погашення кредиту і процентів ануїтними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту у визначеніпунктом 2.4 Заяви -Договору дати.

У визначений підпунктом 3.3 Заяви -Договору строк клієнт має забезпечити наявність коштів на поточному рахунку для подальшого здійснення банком договірного списання коштів на поточному рахунку для подальшого здійснення банком договірного списання коштів згідно з умовами, передбаченими пунктом 9 заяви про акцепт Публічної пропозиції/угоди (підпункт 3.4 пункту 3).

При цьому, у підпункті 5.5 пункту 5 єзастереження, що клієнт підтверджує, що перед підписанням Заяви- Договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк» та орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується підписом клієнта про його ознайомлення з паспортом споживчого кредиту «Кредит готівкою» та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації.

19 січня 2022 року ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису підписав Паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», який містить основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме зазначено, що сума кредиту становить 133 095,36 грн., строк кредитування 72 місяців; мета отримання кредиту придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; погашення заборгованості споживача за кредитом в іншому банку; спосіб надання кредиту безготівковим шляхом на поточний рахунок споживача, відкритий в установі кредитодавця з подальшою видачею споживачу готівки через касу кредитодавця, або кредитні кошти надаються шляхом переказу на поточний рахунок споживача, відкритий в установі кредитодавця, з якого кошти перераховуються на поточний рахунок споживача, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів шляхом здійснення кредитодавцем договірного списання коштів; процентна ставка 31,80 % річних, тип ставки фіксована (не може бути збільшена без письмової згоди споживача); загальні витрати за кредитом 298 127,78 грн, орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло, відсотки, комісії та інші платежі) 298 127,78 грн; реальна річна процентна ставка 32,67%. Порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення надається у вигляді графіку платежів, у якому визначаються кількість, розмір платежів та періодичність їх внесення (Додаток 1).

19 січня 2022 року ОСОБА_1 шляхом накладання електронного підпису погодив Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням усіх супровідних послуг), з якого убачається, що кредит надається готівкою у розмірі 133 095,36 грн, терміном на 72 місяці, зі сплатою 31,80 % річних.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти на поточний рахунок в сумі 133 095,36 грн, в строки та на умовах, передбачених кредитнимдоговором, що підтверджується випискою по рахунку від 31.05.2023 року за період з 19.01.2022 року по 19.01.2023року, а також не заперечується відповідачем.

З даних виписок вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення кредиту.

27.02.2022 року, 08.02.2023рокцБанком була проведена реструктуризація простроченої кредитної заборгованості Позичальника, та відбулася капіталізація боргу (всього капіталізовано в рамках реструктуризації 48 925,71 грн, про що вказано в розрахунку заборгованості), відповідно до п. 1.5. Статті 1 Розділу 6 Правил Банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» (в редакції, яка діяла на дату реструктуризації).

Проте, всупереч вимогам п. 2.3. та п. 2.4. Заяви-Договору відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно умов Договору погашення кредиту та відсотків за кредитом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен банк» за кредитним договором №014-RO-82-124695175 від 19 січня 2022 року станом на 01.06.2023 становить 190 052,42 грн та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 174 969,52 грн, в тому числі, прострочена заборгованість за кредитом 1 099,80 грн, заборгованість за відсотками 15 082,90 грн, в тому числі, прострочена заборгованість за відсотками 12 948,75 грн.

08 червня 2023 року за вихідним № 114/5-К-4 АТ «Райффайзен банк» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги банку, в якій просило здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі, зі сплатою процентів-у сумі 190 052,42 грн.

Однак, вимога кредитора не була виконана, заборгованість відповідачем не погашена.

Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції вказав на те, що відповідачем порушені умови укладеного договору щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, оскільки відповідач у передбачені кредитним договором терміни кредит не повернув та не сплатив проценти.

Даних, що свідчать про погашення заборгованості у добровільному порядку відповідачем ОСОБА_3 за час розгляду справи в суді не надано. Банк не застосовував штрафні санкції до відповідача, а вимога погасити проценти та тіло кредиту не є мірою відповідальності, а є умовою договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року відповідає.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Крім того, згідно зст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Таким чином, підписавши Заяву-Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» електронним підписом, відповідач добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.

Аналогічний висновок викладено й у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20-ц та від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26 грудня 2019 року по справі № 467/555/19, враховуючи, що шляхом ознайомлення відповідача під підпис з паспортом споживчого кредиту між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-124695175, що є додатком до договору банківського обслуговування № PDV2-894462 від 03 березня 2015 рокувідповідач підписав шляхом використання електронного підпису.

Відповідачем не заперечується, що він був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання.

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

При цьому, згідно пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто,виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, наданим розрахункомзаборгованості, де вказано, що заборгованість за кредитом становить 174 969,52 грн, в тому числі,прострочена заборгованість за кредитом 1 099,80 грн, заборгованість за відсоткамистановить15 082,90 грн, в тому числі, прострочена заборгованість за відсотками 12 948,75 грн,підтверджує заборгованість відповідача за виданим кредитом.

Таким чином, системний аналіз матеріалів справи, зокрема, вказаної виписки з клієнтського рахунку, наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 , даютьпідстави для висновку, що банк правомірно звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач по справі у повному обсязі здійснив погашення заборгованості за наданим кредитом.

Колегія суддів вважає, що суд першоїінстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну правову оцінкутадійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач просив суд звільнити його від відповідальності за неналежне виконання договору про надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-124695175 від 19 січня 2022 року, до офіційного закінчення надзвичайної, форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили), завданої військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, що передбачено і п. 8.1. договору, не є підставою для скасування правильного по суті рішення першої інстанції.

Форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме- від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22, від 12.04.2017 у справі №913/869/14.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до обгрунтованих висновків про те, що вимога банку погасити проценти та тіло кредиту за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями) встановленою ст.611 ЦК України.

Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), які визначені ст.617 ЦК Україн, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання щодо сплати суми боргу, а також процентів річних від простроченої суми.

Самі по собі обставини, на які посилається відповідач, а саме- перебування його в іншій країні через воєнний стан в Україні в статусі біженця, не можуть бути підставою для звільнення його від виконання обов`язку щодо сплати коштів за кредитним договором ( тіла та процентів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені представником відповідача ОСОБА_1 - Кальмука Зіновія Володимировича в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: