Справа № 404/3937/24
Номер провадження 2-з/404/24/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т.С.

розглянувши, без фіксування судового процесу, заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Пузир В.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Пузир В.О. звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» про стягнення коштів, просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 774 688,43 грн., з яких сума безпідставно набутих коштів становить 442 714,36 грн., інфляційні втрати 263 092,57 грн., три проценти річних 68 881,50 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у справі.

Разом з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просив суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, номер запису про речове право 46787455, яка належить Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на праві приватної власності. Просив допустити ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда про забезпечення позов до негайного виконання.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначав, що предметом позову є вимога про стягнення безпідставно набутих коштів з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних в загальному розмірі 774 688,43 грн. Підставою позову є нікчемність попереднього договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2019 року №КК.05.1.018 у зв`язку із недотриманням вимог щодо його нотаріального посвідчення, на підставі якого позивачем на користь відповідача перераховано грошові кошти.

Вказано, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 квітня 2024 року №376264982, відповідачу на праві приватної власності належить ряд об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060.

Під час розгляду справи про стягнення грошових коштів відповідач не позбавлений можливості в будь-яки у його власності шляхом його відчуження. У даному випадку є реальні та об`єктивні обставини вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене вище майно, яке належить відповідачу.

Вважає, що незабезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Арешт майна, який накладається судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, має на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Зазначено, що квартира належить до того самого виду об`єктів нерухомого майна, з приводу якого між позивачем та відповідачем укладеного нікчемний правочин. Оскільки визначити точну вартість нерухомого майна, на яке сторона позивача просить накласти арешт, є об`єктивно неможливим, то шляхом застосування аналогічної ціни за один квадратний метр, визначеної за попереднім договором, орієнтована вартість квартири АДРЕСА_2 складає 782 501,32 грн. Вартість значно не перевищує суму заборгованості, яка підлягає до стягнення відповідачем, накладення арешту на даний об`єкт нерухомого майна свідчить про співмірність заявленого заходу забезпечення позову.

У сторони позивача наявні всі підстави вважати, що вказане вище нерухоме майно, яке перебуває у власності відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може бути ним відчужено, передано у власність чи користування іншим особам на час виконання судового рішення. Вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення справи по суті, а спрямоване лише на убезпечення ОСОБА_1 від недобросовісної поведінки відповідача до набрання остаточним судовим рішенням законної сили. Накладення арешту не спричинить суттєвих майнових наслідків для останнього, не призведе до погіршення стан належного йому майна чи зниження його вартості.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що сторона позивача просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно позивач не довів в першу чергу той факт, що заявлені вимоги є співмірними даному виду забезпечення позову, враховуючи те, що, очевидно, вартість нерухомого майна є більшою ніж сума внеску за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу квартири.

Водночас, у даному випадку не вбачається співмірності між заходом забезпечення позову, який позивач просить застосувати та позовними вимогами, оскільки матеріали заяви не містять грошової оцінки майна, на яке висунуто вимогу про накладення арешту.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Також, суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову у спосіб, який просить представник позивача, оскільки даний захід забезпечення позову може порушити права інших осіб, так як квартира розташована в м. Запоріжжі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову за безпідставністю.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову, та співмірності відносно заявлених вимог ціні позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статтями 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Пузира В.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» про стягнення коштів, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 06.05.2024 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Н. Ю. Іванова