КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/269/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудюк О.Д.
провадження №22-ц/824/7557/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року позивач ПАТ «Радикал Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 05.06.2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №7069/1-980, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 30 000 грн на споживчі цілі з терміном остаточного повернення кредиту 05.06.2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% річних, що є фіксованою.

Зазначав, що відповідачка не виконала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, чим порушила норми діючого законодавства.

Тому, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Радикал Банк» заборгованість у розмірі 24 001,43 грн, яка складається з: простроченої заборгованості щодо повернення суми кредиту - 12 114,48 грн, прострочені відсотки - 162,18 грн, обслуговування кредитної заборгованості щодо повернення суми простроченої комісії - 5 761,88 грн, неустойки за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів - 1 162,31 грн, пені за несвоєчасне погашення простроченого кредиту - 3 636,17 грн, пені за несвоєчасне погашення прострочених процентів - 30,86 грн, пені за несвоєчасне погашення простроченої комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1 133,55 грн.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Радикал Банк» заборгованість за кредитним договором №7069/1-980 від 05.06.2013 року в сумі 24 001,43 грн. та судові витрати за сплату судового збору в сумі 1 378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування скарги вказує, що не була повідомлена про відкриття та наявність судового провадження, в якому ухвалено заочне рішення про стягнення з неї боргу, вона не отримувала копій матеріалів цивільної справи та повідомлення про виклик до суду, не отримувала рішення суду, і тому була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права під час розгляду справи, а саме, була позбавлена права на подання відзиву, заперечень та пояснень щодо підстав невизнання позовних вимог та була позбавлена права на оскарження рішення суду в строк, встановлений ЦПК України, після його проголошення.

Вказує, що судом першої інстанції неправомірно зазначено про відстуність підстав для скасування заочного рішення тому, що такі доводи суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а саме: одночасне застосування до боржника за кредитним договором штрафу та пені (неустойки) за порушення Строків виконання грошових зобов`язань свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України. Такий висновок зробив ВСУ в постанові №347/1910/15-ц.

При цьому, нарахування позивачем пені декілька разів одночасно щодо одного і того ж зобов`язання (внесення платежу) теж суперечить ст.61 Конституції України.

Так, позивачем нараховано заборгованість за неустойкою за порушення строків повернення кредиту в розмірі: - 1 162,31 грн;

- пеню за несвоєчасне погашення простроченого кредиту - 3 636,17 грн;

- пеню за несвоєчасне погашення прострочених процентів - 30,86 грн;

- пеню за несвоєчасне погашення простроченої комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1 133,55 грн.

Загальна сума нарахувань позивача становить: 1 162,31 грн + 3 636,17 грн + 30,86 грн + 1 133,55 грн = 5 962,89 грн - розмір пені, який нарахований чотири рази, окремо за неповернення тіла кредиту, окремо за неповернення простроченого кредиту, окремо нараховано пеню за прострочення сплати процентів, окремо нараховано пеню за неповернення комісії.

Кредит повертається частинами, мінімальними щомісячними платежами, до складу якого входить тіло кредиту та відсотки, тобто повернення кредиту здійснюється щомісячно, шляхом внесення платежу позичальником, згідно правової позиції Верховного Суду у цивільній справі №342/180/17. Порушенням позичальника є невнесення саме платежу тому, нарахування позивачем пені окремо - є неправомірним.

За положеннями ст.61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Подвійне нарахування пені за порушення одного і того ж зобов`язання є подвійною відповідальністю до позичальника, що порушує положення ст.61 Конституції України.

Згідно позиції Верховного Суду у цивільній справі №342/180/17 одночасне нарахування боргу за пенею та комісією є незаконним, в тому числі, комісія за кредитним договором стягується одноразово, як і було погоджено кредитним договором в сумі 600грн.

Неустойка за кредитним договором повинна нараховуватися позивачем не на залишок боргу за тілом кредиту, а щодо кожного невнесеного щомісячного платежу окремо, так як кредит повертається частинами, щомісячними платежами, згідно правової позиції Верховного Суду у цивільній справі №342/180/17. Кредитним договором погоджено графік погашення боргу в Додатку №2, за яким кредит повертається щомісячними платежами. Розрахунок заборгованості за пенею в межах одного року, щодо кожного платежу окремо позивачем не надавався до суду.

Вважає, що нарахування позивачем пені на загальний залишок боргу суперечить вищезазначеній правовій позиції Верховного Суду.

Розмір заборгованості за комісією за кредитним договором, що нарахована позивачем та стягнута судом - не може бути більшим, ніж погоджений її розмір сторонами у Додатку №2 до кредитного договору тому, що комісія за кредитним договором стягується одноразово, згідно позиції Верховного Суду у цивільній справі №342/180/17.

Позивачем було заявлено позовні вимоги до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором №7069/1-980 від 05.06.2013 року на загальну суму 24 001,43 грн, яка складається з:

- простроченої заборгованості щодо повернення суми кредиту - 12 114,48 грн;

- прострочених відсотків - 162,18 грн;

- заборгованість за обслуговування кредитної заборгованості щодо повернення суми простроченої комісії в розмірі - 5 761,88 грн.

Нарахування боргу за комісією позивачем в сумі 5 761,88 грн є безпідставним тому, що згідно п.5.3. в графіку погашення боргу в Додатку №2 Таблиці графіку погашення «комісія за надання кредиту» до кредитного договору розмір комісії за весь період користування кредитом (кредитування) погоджений між сторонами кредитного договору в меншому розмірі, а саме, в сумі - 600 грн. 5 761,88 грн - 600грн. - 5 161,88 грн - розмір завищеного боргу за комісією.

Зазначає, що через завищення нарахованого позивачем боргу за неустойкою (пенею) та комісією, позивачем, відповідно, проведено нарахування завищеного розміру боргу за тілом наданого кредиту. Зменшення розміру боргу за пенею та комісією, відповідно зменшує розмір боргу за тілом наданого кредиту, оскільки часткові оплати боргу відповідача були враховані позивачем в рахунок погашення боргу за пенею та комісією за щомісячними платежами.

Таким чином, з урахуванням неправомірного проведення нарахування боргу, заборгованість заявника (відповідача) за кредитним договором не може бути більшою ніж 12 876,66 грн. (24 001,43 грн. - 5 962,89 грн . - 5 761,88 грн.), без урахування сплачених грошових коштів, в рахунок погашення боргу за кредитним договором, згідно виписки по кредитному рахунку.

Вважає, що зворотні повідомлення про вручення, що наявні в матеріалах справи - не є належним доказом по справі про належне повідомлення відповідача з урахуванням вимог Правил надання послуг поштового зв`язку №270 від 05.03.2009 року.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладався кредитний договір, за умовами якого відповідач взяла на себе певні зобов`язання, що належним чином в установлений кредитним договором строк не виконала.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 05 червня 2013 року між ПАТ «Радикал Банк» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №7069/1-980, згідно умов якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти, у сумі 30 000 грн на умовах, визначених цим договором та додатковим договорами до нього, що складають невід`ємну частину договору.

Згідно з п.1.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику на споживчі цілі.

За п.1.3. кредитного договору термін остаточного повернення кредиту 05.06.2016 року включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього договору або чинним законодавством України.

Відповідно до п.1.4. кредитного договору річна процентна ставка за користування кредитом складає 2% річних та є фіксованою.

Згідно з п.1.5. кредитного договору позичальник сплачує на користь кредитодавця комісію за кредитування в розмірі 600 грн., без ПДВ. Сплата комісії здійснюється позичальником в день укладання цього договору одноразовим платежем на рахунок, відкритий в кредитодавця.

За п.1.6. кредитного договору позичальник сплачує на користь кредитодавця комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 600 грн. без ПДВ, що становить 2% від суми кредиту. Позичальник зобов`язаний сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості на рахунок відкритий у кредитодавця, щомісяця, згідно додатку №2 до цього договору.

Згідно з п.2.1. кредитного договору кредитодавець відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 , на якому буде враховуватися кредит, наданий за цим договором, погашення та дострокове погашення кредиту, якщо таке буде. Такий позичковий рахунок є для позичальника остаточним і обов`язковим для обліку руху сум, які позичальник повинен повернути кредитодавцю.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, грошові кошти та нараховані проценти не сплачує, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем.

Встановлено, що станом на 23.11.2016 року за відповідачем по укладеному кредитному договору №7069/1-980 від 05.06.2013 року рахується заборгованість на загальну суму 24 001,43 грн, яка складається з:

- простроченої заборгованості щодо повернення суми кредиту - 12 114,48 грн;

- прострочені відсотки - 162,18 грн;

- обслуговування кредитної заборгованості щодо повернення суми простроченої комісії - 5 761,88 грн;

- неустойки за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів - 1 162,31 грн;

- пені за несвоєчасне погашення простроченого кредиту - 3 636,17 грн;

- пені за несвоєчасне погашення прострочених процентів - 30,86 грн;

- пені за несвоєчасне погашення простроченої комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1 133,55 грн.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з наведеного, судом вірно встановлено, що оскільки між сторонами укладався кредитний договір, за умовами якого відповідачка взяла на себе певні зобов`язання, що належним чином в установлений кредитним договором строк не виконала, то позов є обгрунтованим та підлягав задоволенню.

Посилання апелянта на те, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви направлялись ОСОБА_1 за адресою реєстрації, зазначеною у відомостях адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС в Київській області та була отримана нею або уповноваженою особою 02 березня 2020 року

(т.1, а.с.32, 34, 35).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: