Справа №591/6053/24
Провадження № 4-с/591/17/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Сидоренко А.П., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пєтухова Андрія Юрійовича на бездіяльність державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пєтухова А.Ю. звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з зазначеною скаргою і просить визнати бездіяльність державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Табули Ю.О. неправомірною щодо незняття арешту з майна, накладеного в рамках виконавчого провадження № 63475567 постановою про арешт майна боржника від 04 листопада 2020 року;

зобов`язати Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження № 63475567 постановою про арешт майна боржника від 04 листопада 2020 року.

За ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З вказаного вбачається, що учасник виконавчого провадження має право порушувати питання про визнання бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення в порядку розділу VІI ЦПК України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, за правилами адміністративного судочинства мають оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Близьких за змістом висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 161/15523/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 346/79/17 та від 06 лютого 2019 року у справі № 678/1/16-ц.

З матеріалів скарги вбачається, що її предметом є бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту у виконавчому провадженні №63475567 з примусового виконання виконавчого напису № 4094 виданого 07 жовтня 2020 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи те, що у даній справі оскаржуються бездіяльність державного виконавця щодо виконання не судового рішення, а виконавчого напису нотаріуса, така бездіяльність органу виконавчої служби підлягає оскарженню в порядку, визначеному ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і скарга на таку бездіяльність підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином у відкритті провадження у справі за вказаною скаргою слід відмовити, так як вона не може розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вказане, керуючись ст.ст. 186, 447, 448 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пєтухова Андрія Юрійовича на бездіяльність державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з зазначеними вимогами в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.П. Сидоренко