Дата документу 19.06.2024 Справа № 331/829/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/829/24 Головуючий у 1 інстанції Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/807/1328/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Смокотіної В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької про стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И Л А:

09 лютого 2024 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лєскіна М.С. до Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, за результатом розгляду якої позивач просить: стягнути з Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на його користь середній заробіток в розмірі 82 745,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі розпорядження в.о. голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 08.06.2018 року №17 позивача було прийнято на посаду водія Григорівської сільської ради з 08.06.2018 з оплатою праці згідно штатного розпису.

14.06.2018 на підставі витягу з наказу Міністра оборони України № 353 від 14.06.2018 року позивача прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, зараховано до списків особового складу Збройних Сил України та призначено заступником військового комісара начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » сухопутних військ Збройних Сил України.

Згідно витягу із наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 27.02.2019 № 25 з позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу строком на три роки, з 26.06.2019 по 26.06.2022.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 на всій території Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 р. і до сьогодні введено та діє воєнний стан.

Відповідно до положень п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану.

Таким чином контракт позивача про проходження ним військової служби у Збройних Силах України продовжив свою дію після 26.06.2022 та діє до сьогодні.

Розпорядженням сільського голови по особовому складу Новоолександрівської сільської ради від 20.12.2019 №27-к «Про звільнення», позивача було звільнено з посади водія Григорівської сільської ради з 21.12.2019 року згідно ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з реорганізацією Григорівської сільської ради шляхом її приєднання до Новоолександрівської сільської ради.

Оскільки звільнення позивача було здійснено з порушенням встановленої процедури та норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2023 у справі № 331/3742/21 позивача було поновлено на посаді водія Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області та стягнуто з Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.12.2019 року по 09.07.2021 року в розмірі 76164,40 грн., з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Так, вказаним рішенням суду було встановлено, що позивача було звільнено з роботи без дотримання вимог трудового законодавства України, в період проходження ним військової служби. Суд встановив, що позивача було прийнято на військову службу 14.06.2018, яку він продовжував проходити на час винесення рішення у справі (09.02.2023).

Оскільки позивач уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, він, як військовослужбовець, користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, позивач мав право на отримання середнього заробітку, який зберігався за ним, як за працівником, прийнятим на військову службу за контрактом та зарахованим до списків особового складу Збройних Сил України, в період з 14.06.2018 по 18.07.2022 (включно).

Однак, у зв`язку з незаконним звільненням з 21.12.2019 такий середній заробіток позивачу відповідачем не нараховувався та не виплачувався.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток в розмірі 82 745,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 10 липня 2018 року по 18 липня 2022 року у розмірі 82 745 гривень 00 копійок.

Стягнуто з Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Новоолександрівська сільська рада Запорізького району Запорізької області подала апеляційну скаргу до суду апеляційної

інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції проігноровано факт відсутності спору між позивачем та відповідачем, оскільки між ними відсутні трудові відносини.

12 червня 2024 оку від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в повному обсязі , суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, обставини, наведені в ньому, знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, тому є передбачені законом підстави для задоволення заявлених вимог.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження в.о. голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 08.06.2018 року №17 ОСОБА_1 прийнято на посаду водія Григорівської сільської ради з 08.06.2018 з оплатою праці згідно штатного розпису. (а.с. 9)

14.06.2018 на підставі витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 353 від 14.06.2018 року ОСОБА_1 , майора запасу, прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, зараховано до списків особового складу Збройних Сил України та призначено заступником військового комісара начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » сухопутних військ Збройних Сил України, ВОС 2904003. (а.с. 15)

Згідно витягу із наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 27.02.2019 № 25 з ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу строком на три роки, з 26.06.2019 по 26.06.2022. (а.с. 14)

Згідно з довідкою від 01.07.2021 № 483, виданою військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 з 18.06.2019 перебував на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_4 в якості військового комісара за контрактом. (а.с. 13)

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 на всій території Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 р. і до сьогодні введено та діє воєнний стан.

Відповідно до положень п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану.

Таким чином контракт позивача про проходження ним військової служби у Збройних Силах України продовжив свою дію після 26.06.2022 та діє до сьогодні.

Розпорядженням сільського голови по особовому складу Новоолександрівської сільської ради від 20.12.2019 №27-к «Про звільнення», позивача було звільнено з посади водія Григорівської сільської ради з 21.12.2019 року згідно ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з реорганізацією Григорівської сільської ради шляхом її приєднання до Новоолександрівської сільської ради. (а.с. 16)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2023 у справі № 331/3742/21 позивача було поновлено на посаді водія Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області та стягнуто з Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області () середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.12.2019 року по 09.07.2021 року в розмірі 76164 (сімдесят шість тисяч сто шістдесят чотири) гривні 40 копійок, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. (а.с. 18-25)

Рішення набрало законної сили 16.03.2023.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, вказаним рішенням суду було встановлено, що позивача було звільнено з роботи без дотримання вимог трудового законодавства України, в період проходження ним військової служби. Суд встановив, що позивача було прийнято на військову службу 14.06.2018, яку він продовжував проходити на час винесення рішення у справі (09.02.2023).

Міністерство праці та соціальної політики України в листі від 07.08.2007 № 205/06/187-07 вказало, що питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду. При цьому, поновлюють на роботі не з дати винесення судом відповідного рішення, а з дати звільнення працівника, яка згідно з цим рішенням визнається недійсною (при внесенні запису до трудової книжки).

Таким чином, позивач вважається поновленим на роботі з 22.12.2019, а отже поновленими з вказаної дати вважаються і трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, з усіма правами та обов`язками сторін трудового договору.

Згідно з довідкою Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 07.11.2023 № 1001 про суму нарахованої та виданої заробітної плати ОСОБА_1 у жовтні 2019 р. нараховано 7164,30 грн., у листопаді 2019 р. 6838,65 грн., при цьому загальна кількість робочих днів за вказані місяці склала 44 дні. Тобто середньоденна заробітна плата становить: (7164,30 грн. + 6838,65 грн.) : 44 = 318,25 грн, за період з 10.07.2021 по 18.07.2022 (включно), який становить: 318,25 грн. (середньоденна заробітна плата) * 260 днів (кількість робочих днів за які не виплачено середній заробіток, за виключенням вихідних та святкових днів)= 82 745,00 грн.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення середнього заробітку в розмірі 82 745,00 грн., є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції, чинній до 18.07.2022 (включно) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.

За змістом ст. 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування в газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49. Таким чином, із 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 15 січня 2015 року № 113- VII, який набрав чинності 20 січня 2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації, доведено до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно зі статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 119 КЗпП України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року (пункт 7 Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію»).

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президентом України не прийнято.

Крім того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Оскільки позивач уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, він, як військовослужбовець, користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, позивач мав право на отримання середнього заробітку, який зберігався за ним, як за працівником, прийнятим на військову службу за контрактом та зарахованим до списків особового складу Збройних Сил України, в період з 14.06.2018 по 18.07.2022 (включно).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 4 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата, зокрема у випадку залучення працівників до виконання військових обов`язків обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи з якого і була припинена відповідна виплата середнього заробітку.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2023 у справі № 331/3742/21 позивача було поновлено на посаді водія Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області та стягнуто з Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.12.2019 року по 09.07.2021 року в розмірі 76164,40 грн., з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Відповідач не оскаржував зазначене рішення в апеляційному порядку.

Таким чином, починаючи з 22.12.2019 року по 18.07.2022 року за позивачем зберігалось право на отримання середнього заробітку.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що, оскільки Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2023 у справі № 331/3742/21 вже було стягнуто середній заробіток з 22.12.2019 року по 09.07.2021 року в розмірі 76164,40 грн., то вірним є розрахунок позивача щодо стягнення середнього заробітку з 10.07.2021 по 18.07.2022 (включно).

Щодо тверджень апеляційної скарги про відсутність між позивачем та відповідачем трудових відносин, оскільки після поновлення на роботі Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2023 у справі № 331/3742/21 ОСОБА_1 не звертався до відповідача з заявою та наказ про призначення/поновлення на роботі не видавався, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2023 у справі № 331/3742/21 ОСОБА_1 було поновлено на посаді водія Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Таким чином, позивач є працівником відповідача, наявні трудові відносини між позивачем та відповідачем, а відтак на правовідносини поширюється законодавство про працю.

Твердження апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб на яких поширюються соціальні гарантії визначені частиною 3 статті 119 КЗпП є хибними, оскільки, зазначене стаття закріплює що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу

за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що твердження «у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби», не виключає інших підстав, таких як продовження дії вже підписаного контракту, а лише закріплює одну з них.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до цитувань норм законодавства та не містять конкретних доводів щодо порушень судом першої інстанції процесуального чи матеріального закону при винесенні рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В розумінні процесуального закону апелянтом не надано жодних доказів, які підтверджують доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29,

30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2024 року.

Головуючий

Судді: