ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року

м. Харків

справа № 953/742/21

провадження № 22-ц/818/202/24

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Акціонерне товариство «Сенс Банк», державний реєстратор Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмила Іванівна,

третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2023 року у складі судді Шаренко С.Л.,-

УСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після зміни предмету якого від 16.12.2021 (а.с. 122) просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Л.І. від 16.11.2020 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк»; скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно про право власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк», внесеного державним реєстратором виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Л.І. індексний № 392777051; відновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2003,зареєстрованого в КП «ХМБТІ».

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 12.04.2007 уклав з АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» договір кредиту №839/3/27/38/7-136, згідно умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру 36000 доларів США, зі сплатою 11,75% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до10.04.2022. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено два іпотечні договори № 839/4/27/38/7-250 від 12.04.2007 ,згідно умов якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 на праві власності та № 839/33/27/38/7-136 від 12.04.2007 на квартиру АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_2 . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.04.2016 позовні вимоги ПАТ «УКРСОЦБАНК» задоволено, з ОСОБА_2 на користь банку стягнуто 468 309.27 грн та судові витрати у сумі 7024 гр. 64 коп. Банком отриманий виконавчий документ, який пред`явлений до примусового виконання. В ході виконання судового рішення на прилюдних торгах ДП «Сетам» було реалізовано майно боржника ОСОБА_2 , а саме квартира АДРЕСА_2 за 236 800 грн, з яких на рахунок банку було перераховано 204 281.82 грн. В лютому 2020 на адресу позивача надійшло повідомлення правонаступника ПАТ «УКРСОЦБАНК» - АТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 25887 доларів США 93 центи. 10.12.2020 позивача разом з членами сім`ї було виселено з квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира є єдиним житлом сім`ї позивача, однак державним реєстратором Мереф`янскої міської ради Микитенко Л.І. право власності на спірну квартиру було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» як звернення стягнення на предмет іпотеки. 07.06.2014 набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте нерухоме житло, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язання громадянина України за споживчими кредитами, за умови, що нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника, що у позичальника у власності немає іншого нерухомого майна, таке нерухоме майно придбано за кредитні кошти, у позичальника у власності немає іншого нерухомого майна,загальна площа нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири. Позивач вважає, що дія зазазначеного закону розповсюджується на спірні правовідносини оскільки фактично відбулося примусове стягнення майна без згоди власника.Тому державний реєстратор не мав права звертати стягнення на належну йому квартиру і вчинена ним реєстраційна дія підлягає скасуванню з відновленням запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2023 року узадоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що доводи позивача щодо неправомірності переходу права власності на предмет іпотеки від ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк» є безпідставними. ОСОБА_1 не був позичальником по кредитному договору №839/3/27/38/7-136№839/3/27/38/7-136 від 12.04.2007 ; квартира АДРЕСА_1 не була придбана за кредитні кошти; позичальник ОСОБА_2 самостійні позовні вимоги про застосування вказаного Закону не заявляє; сам позивач ОСОБА_1 , укладаючи договір іпотеки свідомо погодив можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання як добровільний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, тому вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки проведена державна реєстрація відбулась без згоди позичальника, в примусовому порядку. Матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження того, що іпотекою квартири забезпечено валютний кредит, квартира була придбана за кредитні кошти та є єдиним місцем проживання позичальника.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення ОСОБА_2 та його представника, представника перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зімін його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.

Судом встановлено, що 12.04.2007 р. АКБ СР «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 уклали договір кредиту №839/3/27/38/7-136, згідно умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру 36000 доларів США, зі сплатою 11,75% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до10.04.2022 з визначенням порядку погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця (а.с.8-14 т.1).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено іпотечний договір № 839/4/27/38/7-250 від 12.04.2007 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Левковець О.Л., згідно умов якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 на праві власності (а.с.15-16 т.1). Кредит надавався позичальнику для придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано державним реєстратором виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Л.І. індексний № 39277051 за АТ «Альфа Банк», іпотекодавець; ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 (а.с.20 - 25 т.1).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2003 (а.с.27-28 т.1).

За змістом п.4.1 іпотечного договору № 839/4/27/38/7-250 від 12.04.2007 сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання іпотеко держатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.4.5.3 договору іпотеки задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предметі іпотеки може бути вчинено шляхом передачі у власність іпотекодержателя предмету іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання за кредитним договором,у порядку, передбаченим ст.37 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Внаслідок невиконання ОСОБА_2 свого зобов`язання по кредитному договору правонаступник АКБСР «УКРСОЦБАНК» - АТ «Альфа-Банк» 18.09.2020 направив ОСОБА_2 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язання (а.с.85 т.1). Вказане повідомлення було отримано особисто ОСОБА_2 29.09.2020 р.( а.с.86 т.1).

16.11. 2020 відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Альфа-Банк» задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки шляхом реєстрації право власності на квартиру АДРЕСА_1 державним реєстратором виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Л.І. індексний №55240092 від 19.11.2020 р. за АТ «Альфа Банк»(іпотекодержатель) ; ОСОБА_1 ( іпотекодавець); ОСОБА_2 ( боржник).

Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість предмета іпотеки визначена на рівні 429 000 грн; залишок заборгованості за кредитним договором № 839/3/27/38/7-136 від 12.04.2007 станом на 16.11.2020 за основною сумою, процентами, пенею та штрафними санкціями складала 1 074 887 грн. Вказаний залишок заборгованості був анульований (прощений) АТ «Альфа-Банк» у зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.106 т.1).

АБ «Альфа-Банк» за договором купівлі-продажу від 30.08.2021 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , що підтверджується даними витягу Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від (т. 1 а.с. 69).

01.12.2022 АТ «Альфа Банк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк» без зміни організаційно-правової форми, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.230 т.2).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статті 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 2 та 5 статті 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача права володіння майном; відсутність або наявність в особи права володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

У висновках викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 зазначено, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV право власності підлягає державній реєстрації.

Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно.

Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).

Матеріали справи свідчать, що на час звернення до суду з дісним позовом, квартира АДРЕСА_1 перебували у влансості ОСОБА_3 , який ухвалою Каївського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2021 року був долучений до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостіних вимог на строні відповідача.

Тому належним та ефективним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є позов про витребування майна, який позивачем заявлений не був.

Враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з викладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати перерозподілу не підлягають, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено з інших підстав.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2023 року змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судоваого рішення складено 25.06.2024

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук