РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2021р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки ОСОБА_1 , який мотивує тим, що Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню, яке мешкає в житловому фонді м. Запоріжжя. Відповідачка є споживачем цих послуг, оскільки її квартира за адресою АДРЕСА_1 , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. За період з 01.05.2017р. по 30.04.2021р. заборгованість відповідачки за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води становить 46 937,56грн., яку відповідачка добровільно сплачувати не бажає.

Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00грн.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2021р. зазначений позов задоволений повністю.

Ухвалою суду від 26.02.2024р. за заявою відповідачки ОСОБА_1 заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2021р. скасовано і призначено новий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

При цьому, в заяві про перегляд заочного рішення відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала повністю та зазначила, що вона не була належним чином повідомлена про час судового розгляду, судову повістку не отримувала, оскільки з 2019р. була зареєстрована та мешкала за адресою: АДРЕСА_2 . Крім цього, вона є власницею лише 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , власником іншої частини може бути її дядько ОСОБА_2 , тому пред`явлення позову тільки до неї одної вважає неправомірним. Крім того, з 2017р. і по теперішній час вона не проживала в зазначеній квартирі, комунальними послугами не користувалась, тому стягнення з неї заборгованості є безпідставним. Також вважає, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.05.2017р. по 30.04.2021р. у розмірі 46 937,56грн.

Ухвалою суду від 13.03.2024р. було витребувано у приватного нотаріуса ЗМНО ОСОБА_3 копію спадкової справи, заведеною після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з Восьмої запорізької державної нотаріальної контори - копію спадкової справа, заведеної після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та з Олександрівського ВДРАЦС у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) інформацію з Державного реєстру актів цивільного стану про всі актові записи (народження, шлюб, батьківство, зміну прізвища, імені та по батькові, смерть) стосовно ОСОБА_2 , 1955р.н.

26.03.2024р. до суду з Восьмої запорізької державної нотаріальної контори надійшла копія спадкова справа № 20/2018, заведеною після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

27.03.2024р. до суду від приватного нотаріуса ЗМНО ОСОБА_3 надійшла копія спадкова справа №14/2015, заведеною після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

28.03.2024р. до суду з Олександрівського ВДРАЦС у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) надійшла копія актового запису про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

24.04.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_6 про залучення ОСОБА_2 як співвідповідача за позовом Концерну «МТМ» з позовною вимогою про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2017р. по 30.04.2021р. у розмірі 46 937,56грн.

Ухвалою суду від 24.04.2024р. вказане клопотання задоволено та залучено ОСОБА_2 як співвідповідача за позовом Концерну «МТМ» про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Представник позивача Концерну «МТМ» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю з підстав, викладених в позовній заяві з урахуванням уточнення, просить його задовольнити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача.

Відповідачка ОСОБА_7 та її представник адвокат Вартанова Г.М. в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову заперечують, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_1 не є єдиною співвідповідачкою по справі та відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав їй належить лише 1/2 частина квартири АДРЕСА_3 , однак зобов`язання не розподілені між співвласниками або прописаними особами, які фактично там проживали. Крім того, з 2017р. та по теперішній час ОСОБА_1 не проживає в вищевказаній квартирі та не користувалася комунальними послугами Концерну «МТМ». Також позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.05.2017р. по 30.04.2021р., тобто за чотири роки. Таким чином, позовні вимоги є неправомірними та не підлягають задоволенню, просять в задоволені позову відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подав.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню м.Запоріжжя для побутових потреб.

Квартира АДРЕСА_4 знаходиться в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_5 та підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , заведеного на вказану квартиру, за період 01.05.2017р. по 30.04.2021р. заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води становить 46 937,56грн. (арк.5-6 т.1)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2021 (арк.7-8 т.1), від 11.12.2023 (арк.114-115 т.1), від 21.02.2024 (арк.161 т.1) право власності на 1/2 частину вказаної квартири зареєстровано 01.04.2016 за відповідачкою ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.04.2016 приватним нотаріусом ЗМНО Сіпяковим О.С., реєстровий №261. До цього право власності на всю квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4 , який є батьком відповідачки ОСОБА_1 .

Згідно з копією спадкової справи №14/2015, заведеної 12.06.2015 приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_3 . Спадкоємцями за законом першої черги в рівних долях є донька померлого відповідачка ОСОБА_1 , яка в установлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину, а також мати померлого - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на момент смерті спадкодавця проживала з ним за однією адресою і відповідно прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину за законом останній не видавалось (арк.194-243 т.1).

Згідно з копією спадкової справи №20/2018, заведеної 24.01.2018 державним нотаріусом Восьмої запорізької нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5 , 11.10.1931р., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 . Спадкоємцями за законом першої черги в рівних долях є син померлої відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та онука - відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які в установлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину за законом на момент ухвалення цього рішення спадкоємцям не видавалось (арк.183-192 т.1).

Згідно інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 04.12.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 05.08.1986р. по 09.10.2017р. З 09.10.2017р. по теперішній час за даною адресою зареєстровані особи відсутні (арк.116 т.1).

Згідно з копією паспорта громадянина України відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , була зареєстрована з 14.06.2005 по 28.01.2019 за адресою: АДРЕСА_6 , з 06.02.2019р. по теперішній час - за адресою: АДРЕСА_2 (арк.107-112 т.1).

Згідно з копією паспорта громадянина України, яка міститься в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 (арк..186звор-187 т.1), та інформацією Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 29.04.2024 (арк..12 т.2), відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 з 31.08.1993 по теперішній час.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (далі Закон №1875-IV), який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017р. (далі Закон №2189-VIII), який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Так, згідно з ст.32 Закону України №1875-IV та ст.7,9 Закону України №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

За нормами ст.1 Закону №2189-VIII індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п.1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила), централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно з п.21 Правил у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим (п.21 Правил).

Відповідно до ст.67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст.317,319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1,2 ст.358, ст.360 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Крім того, відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає заявлений Концерном «МТМ» позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Так, суд виходить з того, що в силу вищевикладених вимог чинного законодавства споживачем житлово-комунальних послуг є власник квартири або особа, яка користується квартирою зі згоди власника і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Це кореспондується з обов`язком власника утримувати своє майно.

Крім того, обов`язок здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги виникає у її власника саме з факту набуття права власності і не залежить від місця реєстрації та фактичного місця проживання власника.

У звьязку з цим суд відхиляє доводи відповідачки ОСОБА_1 про те, що вона не була зареєстрована та не проживала в спірній квартирі і відповідно не користувалась вказаними послугами.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_3 первісно належала на праві приватної власності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом в рівних частках (по 1/2 частині квартири кожна) набули відповідачка ОСОБА_1 , яка в установлений строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тобто прийняла спадщину в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України і отримала відповідне свідоцтво, зареєструвала право власності на спадкове майно, а також його мати ОСОБА_5 , яка на момент смерті спадкодавця проживала з ним за однією адресою і прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, однак свідоцтво про право на спадщину не отримувала.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 і після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , право власності на яку, як вже зазначалось вище, спадкодавець набула в порядку спадкування за законом відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України після смерті свого сина ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом в рівних частках (по 1/4 частині квартири кожний) набули відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які в установлений строк подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тобто прийняли спадщину в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України, однак свідоцтво про право на спадщину до цього часу не отримали.

Вказані обставини підтверджуються безпосередньо дослідженими судом копіями матеріалів нотаріальних спадкових справ та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які суд вважає належними та допустимими доказами.

При цьому, суд враховує, що право на спадщину належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини та не залежить від факту отримання ними свідоцтва про право на спадщину за законом, а також відреєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень». Крім того, у спадкоємців у силу положень ст.1282 ЦК України із прийняттям спадщини виникає обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за зобов`язаннями, які існували на час відкриття спадщини.

Отже, в заявлений позивачем до стягнення період ( 01.05.2017р. по 30.04.2021р.) обов`язок зі сплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води несуть як співвласники та відповідно споживачі вказаних послуг відповідачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 відповідно до розміру своїх часток в праві власності:

-відповідачка ОСОБА_1 - 3/4 частки (1/2 частка набута в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , + 1/4 частка набута в порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ),

-відповідач ОСОБА_2 1/4 частка, яка набута в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому, зобов`язання з погашення боргів співвласника ОСОБА_5 за період з 01.05.2017 по 01.08.2017, тобто до дня смерті, виходячи з положень ст.608,1219 ЦК України, входять до складу спадщини, оскільки не є такими, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, і відповідно не вважаються припиненими. У зв`язку з цим в силу положень ст.1282 ЦК України обов`язок з їх виконання покладається на відповідачів як спадкоємців пропорційно їх часткам в прийнятій спадщині (по1/4 частині квартири) та в межах її вартості, що однозначно менше розміру боргу спадкодавця ОСОБА_5 за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які існували на момент її смерті (314,09грн+166,54грн+314,09грн)/2=397,36грн)

Однак, як встановлено судом, відповідачі як співвласники квартири АДРЕСА_3 та споживачі житлово-комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період не виконували, у зв`язку з чим позивач має право вимагати її стягнення в судовому порядку.

Ухвалюючи рішення, суд приймає за основу як належний та допустимий доказ наданий позивачем розрахунок заборгованості, який складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум окремо по кожному виду послуг за кожен місяць, суми заборгованості наростаючим підсумком.

При цьому, суд враховує, що відповідачі в межах розгляду цієї справи жодних заперечень щодо отримання зазначених послуг, їх якості, а також наявності заборгованості за ці послуги у визначеному позивачем розмірі, не подали і позовні вимоги МТМ по суті не спростували.

В той же час, відповідачка ОСОБА_1 в ході судового розгляду заявила про застосування строку позовної давності.

Так, згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1,5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020р. розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, за змістом якого: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Загальновідомими обставинами і такими, що не підлягають доведенню в силу положень ст.82 ЦПК України, є дія в Україні з 12.03.2020 по 30.06.2023 карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, у зв`язку з чим строк позовної давності за грошовими вимогами, обов`язок сплати яких настав з 12.03.2017, є продовженим на строк дії карантину.

Плата за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідно до п.18 Правил вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, тобто діюче законодавство передбачає щомісячну оплату вказаних житлово-комунальних послуг, 3-річний строк позовної давності за вимогами про стягнення плати за ці послуги повинен обчислюватися з 21 числа місяця, наступного за розрахунковим, щодо кожного чергового щомісячного платежу.

З цим позовом Концерн «МТМ» звернувся до суду 23.06.2021р., тобто під час дії карантину, встановленого КМУ, з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.05.2017р. по 30.04.2021р., строк сплати якої настав з 21.06.2017р., тобто після 12.03.2017р., і не скінчився станом на 12.03.2020р., коли було встановлено карантин.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що вказаний позов заявлений позивачем в межах продовженого строку позовної давності і доводи відповідачки ОСОБА_1 про пропуск позовної давності є безпідставними.

За наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з 01.05.2017р. по 30.04.2021р. заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води становить 46 937,56грн.

Вказана сума боргу підлягає стягненню з відповідачів відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності на вказану квартиру: з відповідачки ОСОБА_1 - 35 203,17грн. (46 937,56грн./4 х3), з відповідача ОСОБА_2 11 734,39грн. (46 937,56грн./4 х1).

Підстав, передбачених ст.541,543 ЦК України, для стягнення з відповідачів заборгованості за вказані послуги в солідарному порядку, як заявлено позивачем, суд не знаходить.

На підставі вищевикладеного, даний позов слід задовольнити частково.

Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 2270,00 грн., а з кожного відповідача пропорційно до його частки задоволених позовних вимог: з відповідачки ОСОБА_1 1702,50грн. (2270,00грн./4х3), з відповідача ОСОБА_2 567,50грн. (2270,00грн./4х1).

Керуючись ст.15,16,317,319,322,358,360,509,526,530,608,611,1216-1219,1223,1268,1269,1281,1282,1297 ЦК України, ст.67,68 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005р., ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь Концерну «Міські теплові мережі», , місце знаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд.137, рахунок НОМЕР_3 в Філії АТ «Укрексімбанк» у м.Києві, МФО 322313, заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води (адреса надання послуг АДРЕСА_1 ) за період з 01.05.2017 по 30.04.2021 в сумі 35 203,17грн. (тридцять п`ять тисяч двісті три гриві 17 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 ,на користь Концерну «Міські теплові мережі», , місце знаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд.137, рахунок НОМЕР_3 в Філії АТ «Укрексімбанк» у м.Києві, МФО 322313, заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води (адреса надання послуг АДРЕСА_1 ) за період з 01.05.2017 по 30.04.2021 в сумі 11 734,39грн. (одинадцять тисяч сімсот тридцять чотири гривні 39 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ,на користь Концерну «Міські теплові мережі», , місце знаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд.137, рахунок НОМЕР_5 в ПАТ АК «Укргазбанк», МФО 320478, в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 1702,50грн. (одна тисяча сімсот дві гривні 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 ,на користь Концерну «Міські теплові мережі», , місце знаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд.137, рахунок НОМЕР_5 в ПАТ АК «Укргазбанк», МФО 320478, в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 567,50грн. (п`ятсот шістдесят сім гривень 50 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.06.2024р.

Суддя

Н.А. Мурашова

18.06.2024