Справа № 758/5318/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання - Карпишиної К.С.,

представника позивача - Остащенко О.М. ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача три відсотки річних та інфляційні втрати, а всього у розмірі 636213,93 грн за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2011 року у справі № 2/913/11.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.10.2006 між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник позивач) та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту. Цього ж дня, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором. 23.11.2011 рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 2/931/11 солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором. Рішення суду не виконано, а відтак за період з 10.05.2020 по 09.05.2023 просить застосувати положення ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання та стягнути три відсотки річних у сумі 99699,21 грн та інфляційні втрати у сумі 563514,72 грн. Просить позов задовольнити. У відповідності о ст. 141 ЦПК України здійснити розподіл судових витрат.

Відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що ОСОБА_3 виконав судове рішення. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3 помер, а відтак зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, а тому має відбутися заміна боржника. У разі такої заміни, поручитель не має наміру забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником, а відтак порука припиняється у відповідності до ч. 3 ст. 559 ЦК України. Просить у позові відмовити.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Скрипник О. Г.

Ухвалою суду від 31.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

23.01.2024 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О. І.

24.01.2024 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 14.03.2024 провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат закрито.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просить такий задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечив проти позову та просить у такому відмовити з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

23.06.2011 року Подільським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі №2-913/11, яким стягнуто з ОСОБА_3 (позичальник), ОСОБА_2 (поручитель) на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 25.10.2006 у розмірі 1 107 769,09 грн, судові витрати в розмірі 1700,00 грн та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24.04.2013 року задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження по справі №2-913/11, якою замінено стягувача АТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» як правонаступника (а.с. 218 том 1).

13.12.2016 Подільським районним судом м. Києва на виконання рішення від 23.06.2011 було видано два виконавчі листи та направлено їх на адресу ПАТ «Дельта Банк», які отримані останнім 16.12.2016 року (а.с. 225-226 том 1).

31.01.2017 року до суду першої інстанції надійшла заява ПАТ «Дельта Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с. 227-249 том 1).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року вищевказану ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Встановлено, що між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) майнових прав №1517/К від 14.06.2019, відповідно до п.п. 1.1. якого ПАТ «Дельта Банк» передало у власність ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема, право вимоги до боржника, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами, в тому числі за кредитним договором №0 від 25.10.2006.

Відомості про наявність відкритих виконавчих проваджень стосовно виконавчих листів №2-913/11 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відсутні, що підтверджується витягами з Автоматизованої системи виконавчого провадження.

На момент укладення договору № 1517/К від 14.06.2019 року про купівлю-продажу прав вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Гефест» строк пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі № 2-913/11 сплив більш ніж на 6 років.

Оскільки первісний кредитор ПАТ «Дельта Банк» пропустив строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, у поновленні даного строку судом первісному кредитору було відмовлено, у зв`язку з чим новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» не має права на заміну його в якості правонаступника стягувача, як сторони виконавчого провадження.

Дані обставини установлено із постанови Київського апеляційного суду від 12.12.2023 у справі № 2-913/11 та не підлягають доведенню у відповідності до ст. 82 ЦПК України /а.с. 59-65/.

04 квітня 2023 року ОСОБА_3 , позичальник за кредитним договором від 25.10.2006 № 0, помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть /а.с. 40/.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 546/2023, заведеної після його смерті за вимогою ТОВ «ФК «Гефест» спадкоємці із заявами про прийняття спадщини за померлим до нотаріальної контори не звертались.

Позивач просить застосувати до поручителя ОСОБА_2 за договром поруки від 25.10.2006 № 52772, відповідальність за порушення грошового зобов`язання у зв`язку із невиконанням рішення суду у справі №2-913/11, у відповідності о ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду..

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, за своєю правовою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань.

Таким чином, наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором з позичальника та поручителя та невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання немає.

Наведене жодним чином не нівелює права кредитора на задоволення своїх вимог до боржника, які випливають із основного зобов`язання, за рахунок поручителя, однак виключно в межах встановлених договором поруки обсягів відповідальності поручителя.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору, а саме: за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Проте в будь-якому випадку встановлена положеннями ст. 625 ЦК України цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, виконання якого може бути забезпечено порукою.

Таким чином, за наявності при вчиненні правочину поруки факту відступу від загального правила щодо визначення обсягів відповідальності поручителя перед кредитором (за Законом поручитель відповідає в тому обсязі, що і боржник, якщо інше не визначено в договорі) та унормування за власною волею в умовах такого договору чіткого переліку відповідного обсягу відповідальності, сторони, маючи намір встановити обов`язок поручителя по сплаті на користь кредитора за боржника в передбаченої ст. 625 ЦК України цивільно-правової відповідальності, зобов`язані відобразити забезпечення такого зобов`язання в умовах договору поруки не залежно від того, що таке зобов`язання боржника виникає в силу Закону.

Попри те, стороною позивача у відповідності о ст. ст. 76-80 ЦПК України не подано доказів погодження сторонами у договір поруки умов про обсяг відповідальності поручителя перед банком, що поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання божником, який прострочив виконання основного грошового зобов`язання по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним за кредитним договором, зобов`язання по сплаті установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, право вимоги по сплаті яких боржником гарантоване кредитору положеннями ст. 625 ЦК України.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача за договором поруки інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки доказів, які б підтверджували погодження сторонами у договорі поруки такої умови відповідальності поручителя перед банком, суду не надано.

Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17).

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатами розгляду цієї справи, суд прийшов до переконання про те, що оскільки посилання позивача на наявність правових підстав для притягнення відповідача до власної цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України за час існування грошового зобов`язання по сплаті стягнутої рішенням Подільського районного суду м.Києва у справі № 2-913/11 заборгованості за кредитним договором, є необґрунтованими, адже правова природа спірних правовідносин, а саме наявність відповідного судового рішення не може породжувати виникнення у поручителя власних зобов`язань перед кредитором.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а відтак сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду необхідно покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», місцезнаходження - м. Київ, вул. Брановицького Ігоря, буд. 3, ;

відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 19 березня 2024 року.

Суддя О. І. Якимець