Провадження № 2/742/669/24
Єдиний унікальний № 742/1563/24
19 червня 2024 року місто Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Ільченка О.І., за участю секретаря судового засідання - Голушко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Прилуцької міської ради про позбавлення батьківських прав,-
Представник ОСОБА_1 - адвокат Жовнер О.М. звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 проживала з відповідачем ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , батьком укого у свідоцтві про народження зазначено відповідача. Спільне сумісне проживання між сторонами припинено з липня 2018 року в зв`язку з тим, що відповідач вів аморальний спосіб життя і таке проживання негативно впливало на дитину та шкодило її інтересам. На підставі судового наказу з відповідача стягувалися аліменти, проте останній їх не сплачує та має велику заборгованість по їх сплаті. Відповідач неоднорзово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. ОСОБА_3 не бере участі у житті сина не цікавиться ним, що підтверджується довідками зі школи та садочка, які він відвідував, фінансово не допомагає. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем та наркотичними засобами. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як, ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення ОСОБА_3 до своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим і подано даний позов.
У судове засідання позивачка та її предтавниця не з`явилися, проте остання подала до суду заяву, згідно з якою позов підтримала та просила провести розгляд справи без участі сторони позивачки, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному сайті судової влади. Відзив та своїх заперечень стосовно позову до суду не подав. У зв`язку з цим суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представниця третьої особи у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Разом з тим, подала заяву, згідно з якою просила провести розгляд без її участі, при винесенні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування та виключно інтереси дитини.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав.
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.01.2016, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.п.18).
Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 15.10.2020 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що також підтверджується відповідними витягами з реєстру територіальної громади сформованих 12.01.2024 № 2024/000389229 та 2024/000389500 (а.с.19, 21-22). Дані відомості також підтверджуються і довідкою комітету самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону за №83 від 15.01.2024 (а.с.24).
Відповідно до копії довідки про неотримання аліментів від 16.01.2024 виданої головним державним виконавцем Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Руденко О., виданій ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , вбачається, що вона дійсно не отримувала аліменти від ОСОБА_3 за період з 01.07.2023 по 31.12.2023 згіднол виконавчого листа №742/3857/18 від 12.12.2018 який видано Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів у розмірі частини всих видів заробітку щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). Сплати аліментів за період з липня 2022 року по грудень 2024 рокеу також не було, що підтверджується відповідною копією довідки від 16.01.2024 виданої тим же виконавцем. (а.с.9).
Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 16.01.2024 заборгованість боржника ОСОБА_3 за період з 09 листопада 2018 року по грудень 2023 року становить 134350,56 грн (а.с.14).
Відповідно до копії довідки дошкільного навчального закладу №8 центр в.о.Сухомлинського Прилуцької міської ради Чернігівської області від 10.01.2023 за №01-18/3 виданій ОСОБА_1 вбачається, що її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , відвідував даний дошкільний заклад з 24.04.2018 по 23.02.2022.За час перебування дитини в закладі батько ОСОБА_3 дитиною не цікавився, в садочок не приходив (а.с.11).
Згідно копії інформації Прилуцького ліцею №1 ім.Георгія Вороного Прилуцької міської ради Чернігівської області від 05.09.2023 за №182 та 15.01.2024 за №4 вбачається, що ОСОБА_5 , класний керівник 2-А класу даного ліцею, у якому навчається ОСОБА_4 , засвідчила, що протягом 2022/2023 навчального року батько учня, ОСОБА_3 , жодного разу не з`явився на батьківські збори, до закладу не приходив, по телефону з нею не спілкувався (а.с.12-13).
З висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області від 07.05.2024 вбачається, що Органом опіки та піклування, було розглянуто та вивчено матеріали щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За результатами проведеної роботи було виявлено, що хлопчик проживає з мамою, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Батько здоров`ям, долею та самопочуттям сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає (має заборгованість по аліменіах більше 130 тисяч гривень). Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області, ОСОБА_3 відбував покарання в ДУ «Коростенська виправна колонія №71». Згідно інформації Прилуцького ліцею №1 ім. Г.Вороного та довідки ДПЗ №8, батько ОСОБА_4 ніколи не цікавився навчанням та досягненнями хлопчика, до закладів не з`являвся.
Питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розглядалось на засіданні постійної комісії з питань захисту прав дитини. ОСОБА_3 на засідання не з`явився, хоча про розгляд даного питання був повідомлений належним чином.
Беручи до уваги вищезазначене та керуючись ст.164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Прилуцької міської ради вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1984 року народження, відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доцільним та відповідатиме інтересам дитини (а.с.51-52).
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України).
При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Таким чином, відповідно до ст.ст. 164, 170 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).
При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України).
Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, зважаючи саме на які суд прийшов до твердого переконання про те, що ОСОБА_3 беззаперечно має бути позбавлений батьківських прав відносно свого малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від виховання якого він свідомо ухиляється, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не утримує дитину матеріально, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та навчанням, хоча має таку можливість, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Що стосується стягнення на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, то суд приходить до висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки представником ОСОБА_1 - адвокатом Жовнер О.М. не надано належних та допустимих доказів про підтвердження таких витрат.
Керуючись ст.ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.10-13, 18, 81, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, -
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
У задоволенні витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28.06.2024.
Позивач, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО