Провадження № 2/641/1697/2024 Справа № 641/2679/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Комінтернівський районний суд міста Харкова

у складі : головуючого судді Музиченко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Подосокорської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 в яких просить суд розірвати укладений між ними шлюб та стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і довічно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 28.07.1979 року між нею та відповідачем укладено шлюб у Палаці одруження «Дзержинський», актовий запис № 2043. Від шлюб мають неповнолітніх дітей не мають. З травня 2022 року сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, примирення між ними неможливе. Крім того, зазначила, що вона має право на утримання її чоловіком. Зазначила, що вона є пенсіонером та отримує пенсію 4326 грн., має статус ВПО та інвалідність другої групи. При цьому відповідач є пенсіонером за віком, але отримує пенсію у розмірі 7100,00 грн. Її пенсії не вистачає, оскільки вона потребує придбання необхідних ліків. Просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі частини з усіх видів доходів довічно.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.05.2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

15.05.2024 року відповідачем подано відзив на позову заяву в якому він визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, проти вимог про стягнення аліментів заперечував та зазначив, що умовою для виникнення права на отримання аліментів є здатність колишнього чоловіка або дружини надавати таку матеріальну допомогу. Він є пенсіонером та дійсно отримує пенсію за віком у розмірі 7100 грн., є непрацездатною особою, немає інших доходів окрім пенсії, а відтак не може надавати матеріальну допомогу. В свою чергу позивач отримує пенсію у розмірі 4326 грн., виплати ВПО у розмірі 2000 грн., крім того син ОСОБА_3 постійно до неї навідується та надає матеріальну допомогу. Таким чином, позивач отримує достатній рівень матеріального утримання та не потребує додаткової матеріальної допомоги. Просив в задоволенні позову в частині стягнення аліментів відмовити.

27.05.2024 року позивачем подано відповідь на відзив в якій зазначено, що вона дійсно отримує допомогу як ВПО у розмірі 2000 грн. та отримує достатню матеріальну допомогу від сина, однак вважає, що вказані обставини не звільняють відповідача від надання їй матеріальної допомоги на утримання. Позовна просила задовольнити в повному обсязі.

31.05.2024 року відповідачем подані заперечення в яких зазначив, що позивач підтвердила викладені ним у відзиві обставини втім продовжує наполягати на своїх вимогах щодо стягнення аліментів не посилаючись на жодну правову норму.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляду справи за їх відсутності, позов підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу та стягненні аліментів.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав відзив на позову заяву, просив справу розглядати за його відсутності.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який був зареєстрований 28.07.1979 року у Палаці одруження «Дзержинський», актовий запис № 2043.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Частиною 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що зазначено в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в частині 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання".

Позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб фактично припинив існування та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать її інтересам.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Враховуючи, що сторони мають різні інтереси та погляди на життя, шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову в цій частині, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

На підставі ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України (далі СК) дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Так за ч. 2 ст. 75 СК право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

При цьому згідно із ч. 3 ст. 75 СК непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Також відповідно до ч. 4 ст. 75 СК один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ч. 6 ст. 75 СК той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

На підставі ч.2 ст.76 СК після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 77 СК за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

За ч. 1, 2 ст. 80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

На підставі ч. 1 ст. 82 СК право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.

У правовій позиції Верховний суд (постанова від 13.04.2016 року справа N 6-3066цс15) зазначив, що за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право та утримання аліменти має той із подружжя, який потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Сам факт непрацездатності одного з подружжя не зумовлює виникнення у другого з подружжя обов`язку надання йому утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером за віком з 08.02.2024 року (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 ), крім того позивач є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 342945 від 18.12.2023 року.

Згідно довідки № 1633- від 02.05.2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Місце перебування АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є також пенсіонером за віком (пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 ).

Під час розгляду справи позивачем не доведена та обставина, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, а також доказів тих обставин, що вона потребує матеріальної допомоги в розумінні статтей 75, 76 СК України. Розмір доходу позивача перевищує встановлений законом прожитковий мінімум. Позивач та відповідач є непрацездатними особами та отримують пенсію за віком, також судом встановлено, що позивач отримує виплати як внутрішньо переміщена особа та матеріальну допомогу від повнолітнього сина.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про розірвання шлюбу, за таких обставин судові витрати за позовну вимогу про розірвання шлюбу суд стягує з відповідача на користь держави. Оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів не підлягають задоволенню судові втирати відносяться за рахунок держави.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 24, 56, 75, 76, 110-112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12,13,81,141,200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.07.1979 року у Палаці одруження «Дзержинський», актовий запис № 2043 - розірвати.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: В. О. Музиченко