Справа № 159/6711/23
Провадження № 2/159/176/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

із участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Мартинюк Едуард Вікторович про визнання договору дарування недійсним

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся із позовом про визнання недійсним нотаріально посвідченого Договору дарування земельної ділянки 0,0514 га. та 72/100 частки житлового будинку з надвірними спорудами за адресом АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оскільки укладений договір дарування є фіктивним, насправді повинен був відбутися договір купівлі продажу, за яким позивач мав першочергове право викупу частки будинку, що належав ОСОБА_3 .. Із цією метою ОСОБА_3 ввела в оману ОСОБА_4 та нотаріуса Мартинюк Е.В. приховавши факт припинення часткової власності на будинок.

Відповідач ОСОБА_4 подав відзив в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає доводи позивача безпідставними та такими що не гуртуються на законі.

Відповідач ОСОБА_3 відзив не подав.

Третя особа Мартинюк Е.В. надав суду копію нотаріальної справи, щодо укладення договору дарування та заяву з проханням розглянути справу без його присутності.

В судовому засіданні сторони підтримали свої доводи викладених у заявах по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2022 року між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір дарування земельної ділянки 0,0514 га. та 72/100 частки житлового будинку з надвірними спорудами за адресом АДРЕСА_1 . Договір згідно п.1.1 є безоплатним.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивач, не зазначаючи в позовній заяві спеціальну норму права на якій ґрунтуються його вимоги крім іншого в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 відчуживши частину будинку укладеним договором порушила його права на першочерговий викуп частки, так як він є співвласником будинку тому це є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Притому в судовому засіданні позивач зазначив, що буд-яких претензій із приводу відчуження земельної ділянки він не має.

Отже суд керуючись ч.1 ст.13 ЦПК України, в якій зазначено, що суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи дійшов такого висновку.

Отже, суд наголошує, що вимога позивача стосується визнати договір недійсним в цілому, тобто щодо договору дарування як земельної ділянки так і будинку.

Відповідно до ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається.

З наведеного слідує, що співвласник майна може у випадку не виконання вимог ст.362 ЦК України на переважний викуп може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. І до таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Як зазначено в ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У даному випадку оскаржений договір є безоплатним.

За таких підстав, суд констатує, що позивач заявляючи вимогу про визнання договору недійсним із цієї підстави не відповідає способу захисту про який зазначено в ч.4 ст.362 ЦПК України.

Крім того, позовна заява містить іншу обставину за якою позивач оспорює договір, а саме введення відповідачем ОСОБА_3 відповідача ОСОБА_4 (обдаровану) та нотаріуса в оману, щодо її права часткової власності 72/100 частки будинку.

З огляду на встановлені судом обставини суд зазначає, що згідно ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Позивач не оспорює права відповідача ОСОБА_3 на відчуження земельної ділянки. Таким чином, суд позбавлений права з урахуванням вимог ч.1 ст.4 ЦПК України визнати недійсним договір дарування в цілому, у тому числі щодо дарування земельної ділянки.

Щодо будинку, суд виходить із того, що станом до укладення оспорюваного договору ОСОБА_3 згідно свідоцтва на спадщину від 28.09.2017р. набула у власність 72/100 часини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами після смерті ОСОБА_6 . Право її власності на цю частку було зареєстроване в реєстрі речових прав 28.09.2017р.

Право власності на земельну ділянку КН :09:006:0016 зареєстровано 17.07.2020р. за ОСОБА_3 із визначенням меж ділянки внатурі із часткою 1/1.

За позовом ОСОБА_1 Рішенням Ковельський міськрайонний суд Волинської області 03 серпня 2021р., Справа № 159/1287/21 йому виділено у власність в натурі в рахунок 28/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 окремий об`єкт нерухомості (квартиру) загальною площею 42,1 кв.м., житловою 34,9 кв.м., яка складається з : кухні 1-1 площею 7,2 кв.м., кімнати 1-2 площею 11,0 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,2 кв.м., кімнати 1-4 площею 9,7 кв.м. та 1/2 огорожі. Та припинено його право спільної часткової власності на цей житловий будинок. Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 03.09.2021р.

Згідно ч.3 ст.364 ЦПК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Вказане рішення як вбачається з інформаційної довідки №364402422 позивач ОСОБА_1 в державному реєстрі речових прав зареєстрував 26.10.2023.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В ст. 203 ЦК України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З огляду на досліджені судом докази, суд встановив що, за укладеним договором дарування п.4.14 сторони стверджують, що цей договір не носить характеру фіктивної чи удаваної угоди і відповідають дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки. Також подароване майно реально було передано відповідачу ОСОБА_4 безоплатно та не оспорюється сторонами договору.

В ст.230 ЦК України зазначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Позивач не є стороною оспорюваного Договору, а Сторони (відповідачі) вказаний договір із цієї правової підстави не оспорюють дійсність договору.

З інформаційної довідки №303083611 з державного реєстру речових прав станом на 20.06.2022р. за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 72/100 частки житлового будинку загальною площею 84.1 м.кв. А-1. Крім будинку на земельній ділянці побудовані сарай, В-1 сарай, Г-1 літня кухня, Д-1 вбиральня, Ж-1 вбиральня, 1 огорожа.

За наведених обставин суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено обставин, які б вказували на порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи законних інтересів станом в якому перебували учасники угоди договору дарування при його укладанні

Позивач стверджує, що оскільки при продажі будинку потрібна була його згода то відповідачі з метою обходу його згоди для набуття у власність відповідачем ОСОБА_4 уклали фіктивний договір дарування замість купівлі продажу.

Як зазначено ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Із цього приводу суд зазначає, що вищезазначеним Рішенням суду право позивача часткової власності на будинок було припинено з моменту набрання рішенням законної сили. За таких обставин він не мав переважне право перед іншими особами на купівлю частини будинку, що належала ОСОБА_3 у випадку укладення договору купівлі продажу.

Інших доводів та доказів ознак фіктивності договору дарування позивачем не наведено.

За наведених підстав суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено обставин, які б вказували, що відповідачі обираючи між собою вид договору на відчуження будинку створили умови які порушують, невизнають або оспорюють його права, свободи чи законні інтереси.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Інші документи надані сторонами істотного значення не мають та висновки суду про недоведеність позивачем своїх вимог не спростовують, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 с.141 ЦПК України суд не покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір за подання позову. Про інші судові витрати позивач не заявляв.

Відповідачем заявлено у відзиві на позов клопотання про намір подати докази про розмір судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. За наведених обставин суд не стягує судові витрати відповідача ОСОБА_4 на правничу допомогу адвоката цим рішенням.

Керуючись ст.258-268 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 21.06.2024р.

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН