Справа № 638/2835/24
Провадження № 2/638/3181/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Поддубкіної А.В.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коляда Юлія Сергіївна про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

14.02.2024 позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка було його опікуном. З вересня 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю за зареєстрованим місцем проживання по день смерті, всі витрати по похованню та організації поховання позивач взяв на себе. Мати позивача була позбавлена батьківських прав стосовно нього. Зважаючи на постійне тривале спільне проживання між ним та опікуном склались відносини між ним та онуком, вони завжди як одна родина проводили разом час, після досягнення повноліття позивач не змінював зареєстрованого місця проживання та продовжував проживати однією сім`єю разом з ОСОБА_4 , вона стала для нього рідною людиною, ОСОБА_3 продовжував з нею вести спільний побут та господарство, всіляко підтримував її. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій. Квартира була приватизована за життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Позивач постійно проживав та проживає, зареєстрований у квартирі. Заповіту спадкодавець не залишила, згідно ст. 1264 ЦК України єдиним спадкоємцем за законом четвертої черги, інших спадкоємців немає. ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, заведена спадкова справа №117/2023, проте постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з чим позивач просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 з 13.02.2002 року по день смерті ОСОБА_4 , визнати за ОСОБА_3 , як спадкоємцем четвертої черги, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024 вказану справу передано в провадженні суддя Семіряд І.В.

16.02.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова позовну заяву залишено без руху.

22.02.2024 позивачем усунуто недоліки.

27.02.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито загальне провадження у справі, призначено судове засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова, за клопотанням представника позивача, витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Коляди Ю.С. копії спадкової справи.

13.05.2024 представником відповідача ХМР подано відзив на позов, в якому зазначено, що наведені позивачем докази не обґрунтовують позовну заяву та не підтверджують факт проживання однією сім`єю. Позивачем не подано доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність взаємних прав та обов`язків. Посилання на організацію поховання жодним чином не доводить факт спільного проживання. Місце реєстрації за однією адресою з померлою також не доводить факту проживання однією сім`єю, оскільки місце реєстрації не означає фактичне місце проживання. З оглядну на те, що проживання однією сім`єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачем не доведено, у ОСОБА_3 відсутнє право на спадкування на 1/2 частину квартири. Позивачем не надано доказів на підтвердження права власності на нерухоме майно у спадкодавця. Окрім того, оформлення спадщини, здійснюється на підставі глави 89 книги 6 ЦК України. Отже, у разі встановлення судом факту проживання.

28.05.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, уповноважив адвоката Склярук Т.Я. представляти його інтереси.

Представник позивача ОСОБА_3 адвоката Склярук Т.Я. у судовому засіданні підтримала позов, просила задовольнити, з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача ХМР Громов О.В. у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволені, з підстав, викладених у відзиві.

Суд, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 08.03.2023 Основ`янсько Слобідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 77.

За життя ОСОБА_4 , рішенням виконавчого комітету Дзержинського районного ради м. Харкова встановлено опіку над неповнолітнім ОСОБА_3 , призначено ОСОБА_5 опікуном неповнолітнього Кузнецова Кирила та визначено місце проживання неповнолітнього за місцем проживання опікуна.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 приватизували квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24.11.2006 №1-06-263489-Ш.

Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , вважаючи себе спадкоємцем, звернувся з заявою до Приватного нотаріуса ХМНО Коляда Ю.С. з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 .

Постановою приватного нотаріуса було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанова нотаріуса мотивована тим, що ОСОБА_3 на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_4 не було надано ніяких документів.

Окрім того, з довідки Реєстру територіальної громади міста Харкова від 23.06.2023 вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були зареєстровані за однією адресою АДРЕСА_2 .

З копії спадкової справи, яка надана приватним нотаріусом ХМНО Коляда Ю.С. на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що 21.06.2023 ОСОБА_3 звернувся з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом. У своїй заяві ОСОБА_3 вказує, що є спадкоємцем згідно ст. 1264 ЦК України, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Постановою приватного нотаріуса від 21.06.2023 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що не надано документів, які підтверджують родинні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Обгрунтовуючи позов ОСОБА_3 зазначає, що між ним та ОСОБА_4 , його опікуном, склались відносини як між бабою та онуком, вони завжди, як одна родина, проводили разом час, після досягнення повноліття він не змінював зареєстроване місце проживання та продовжував проживати однією сім`єю разом з ОСОБА_4 , вона стала для нього рідною людиною, він продовжував вести з нею спільний побут та господарство, всіляко підтримував та мав взаємні права та обов`язки. З вересня 1999 року ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_4 однією сім`єю, більше 25 років.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За загальним правилом, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс».

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів факту проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_4 та спільного ведення господарства, виконання взаємних прав та обов`язків, спільних витрат, участі в утриманні житла, його ремонті тощо.

У судовому засіданні представником позивача зазначено, що позивач ОСОБА_3 сплачував вартість комунальних послуг, проте жодного доказу, наприклад, копії квитанцій, не надано суду.

У позові позивачем вказано, що він та ОСОБА_4 завжди проводили разом час, проте матеріали справи не містять жодного доказу проведення спільного часу разом.

Не надано жодного доказу, що ОСОБА_3 опікувався ОСОБА_4 , допомагав їй по господарству, здійснював догляд, як за людиною похилого віку.

Посилання представника позивача, що ОСОБА_3 здійснено поховання ОСОБА_4 також не можуть бути прийняті судом як доказ того, що вони проживали однією сім`єю, оскільки жодного письмового підтвердження цим обставинам не надано, окрім того, вказане не може свідчити про спільне проживання.

Факт реєстрації позивача та померлої ОСОБА_4 за однією адресою не є беззаперечним доказом спільного проживання саме однією сім`єю. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 1/2 частини тіє ж квартири, що і померла ОСОБА_4 , отже мав право зареєструватись за адресою свого права власності. Окрім того, факт реєстрації за певною адресою не свідчить про те, що особа проживала виключно за цією адресою.

Також, судом враховано, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з копії свідоцтва про смерть вбачається, що актовий запис про смерть складено 08.03.2023, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадянина щодо актового запису про смерть, який виготовлено приватним нотаріусом при відкритті спадкової справи, вбачається, що заявником на отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_4 був ОСОБА_3 , дата складання актового запису про смерть 08.03.2023. Тобто, актовий запис про смерть був вчинений майже через рік з моменту настання смерті. З заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 звернувся у червні 2023, тобто необхідність у отримання свідоцтва про смерть виникла лише перед тим, як позивач звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Отже, у зв`язку з недоведенністю у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільного побуту і виникнення взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки позивачем не доведено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підстави для визнання за ОСОБА_3 , як спадкоємцем четвертої черги за законом згідно ст. 1264 ЦК України, права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 3,21,36,57,60,74 СК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 до Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коляда Юлія Сергіївна про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права власності у порядку спадкування за законом відмовити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21.06.2024.

Сторони:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_3 .

Відповідач - Харківська міська рада, , м. Харків, м-н Конституції, 7, 61200.

Суддя: І.В. Семіряд