КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3373/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2024 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонідівни, ОСОБА_2 про скасування рішення та запису про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонідівни (далі - ПН КМНО Шевченко І.Л. ), ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45195543 від 17.11.2021 р. 14:38:39, а саме: права власності ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати запис про право власності: 45195543 від 17.11.2021 р. 14:38:39, а саме: права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, в забезпечення умов якого укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За умовами договору позивач був зобов`язаний повернути ОСОБА_2 кошти в розмірі 19 550,00 доларів США згідно графіку повернення коштів.

Зазначав, що він дотримувався графіку повернення коштів, але 17 листопада 2021 року ПН КМНО Шевченко І.Л. було зареєстроване право власності на іпотечну квартиру за ОСОБА_2 .

Вважав, що при проведенні реєстраційний дій були порушені вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказував на відсутність безспірної заборгованості, порушення нотаріусом положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки він має зобов`язання за споживчими кредитами перед банківськими установами.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що помилковим є висновки суду, що позивачем обрано невірний спосіб захисту щодо відновлення порушеного права.

Вказує, що на державного реєстратора під час вчинення реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевіряти наявність поданих документів за переліком, передбачим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

В апеляційній скарзі також звертає увагу, що за змістом ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачене законом, може звернути стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону Україн «Про іпотеку» (пункт 51).

Помилковим є посилання суду, що позивач порушуючи права відповідача не намагався узгодити порядок погашення заборгованості перед останнім, що свідчить про намагання уникнути відповідальності, яка виникла через невиконання обов`язків, передбачених договорами позики та іпотеки.

Судом не враховано, що в матеріалах справи містяться численні розписки про оплату коштів в рамках іпотечного договору, укладеного між сторонами та є договори про продовження дії іпотечного договору. Отже зазначене свідчить, що позивачем належним чином дотримувалось умови по виплатам, а відповідачем не доведено з якого часу виникла заборгованість, а також не надано пояснень щодо розміру заборгованості в сумі 19 000 доларів США.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Ліщишин І.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

У доводах відзиву на апеляційну скаргу щодо неправильності обраного позивачем способу судового захисту зазначає, що апелянтом не спростовано висновків суду першої інстанції, не надано більш актуальної судової практики Верховного Суду, яка б могла поставити під сумнів висновки суду в оскаржуваному рішенні, а лише викладено посилання на загальні норми права, що регламентують процес проведення державної реєстрації права власності.

Доводи щодо відсутності вимоги про порушення зобов`язання вважає безпідставним, з огляду на те, що після отримання вимоги про усунення порушення, яке було посвідчено приватним нотаріусом, позивачу було надано значний проміжок часу на погашення боргу, проте останній борг так і не повернув.

Щодо порушення порядку проведення розрахунків за договором позики, дійсно позивачем здійснювались часткові погашення із порушенням графіку платежів, проте основного платежу, який повинен був бути 22.07.2020 здійснено не було.

При цьому, умовами договору позики передбачено, що доказом оплати боржником відповідного платежу є розписка кредитора про отримання ним коштів у відповідному розмірі.

В свою чергу, позивач не надав суду розписку кредитора про отримання ним коштів у відповідному розмірі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ліщишин І.В. заперечував проти задоволення апеляційної, просив залишити її без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, направив на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість явки у судове засідання, призначене на 19.06.2024 року о 17:00 год. В обґрунтування заяви зазначив, що як представник потерпілої особи у кримінальній справі № 756/1523/23 він бере участь у судовому засіданні, призначеному до розгляду Оболонським районним судом м. Києва на 19.06.2024 року.

Дослідивши додані до заяви документи, перевіривши доводи заявника інформацією, розміщеною на сайті Судова влада України, керуючись положеннями частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви, оцінюючи причини неявки позивача у судове засідання, як неповажні. Так, згідно даних з сайту Судова влада України, розгляд кримінальної справи № 756/1523/23, яка перебуває у провадженні Оболонського районного суду м. Києва, призначено на 19.06.2024 року о 10 год. 00 хв. З огляду на вказане, апеляційний суд не вбачає перешкод для позивача щодо явки у судове засідання, призначене Київським апеляційним судом у даній справі того ж дня на 17 год. 00 хв., з огляду на незначну територіальну віддаленість зазначених судів

Крім того, неявка позивача у судове засідання не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 22 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за яким позивач прийняв у позику гроші в сумі 511 232,50 грн, що станом на день укладення договору еквівалентно 19 550,00 доларів США, які зобов`язувався повернути не пізніше 22.11.2018 р. Згідно п. 8 позичальник в забезпечення своєчасного виконання зобов`язання, що випливає з цього договору, зобов`язується передати позикодавцю в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

06 серпня 2018 року, 22 січня 2019 року, 13 серпня 2019 року, 24 січня 2020 року було укладені договори №1-4 про внесення змін до договору позики, за останнім з яких позикодавець передав, а позичальник прийняв в позику гроші в сумі 534 232,50 грн, що на день укладення становить еквівалент 21 850,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю не пізніше 22 липня 2020 року. Позика є безпроцентною, повернення коштів здійснюється в такому порядку: 22.02.2020 - 475,00 дол. США, 22.03.2020 - 475,00 дол. США, 22.04.2020 - 475,00 дол. США, 22.05.2020 - 475,00 дол. США, 22.06.2020 - 475,00 дол. США, 22.07.2020 - 19 475,00 дол. США,

22 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, який забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язання за договором позики від 22.05.2018 р. Предметом іпотеки є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

06 серпня 2018 року, 22 січня 2019 року, 13 серпня 2019 року, 24 січня 2020 року було укладені договори №1-4 про внесення змін до іпотечного договору.

17 листопада 2021 року ОСОБА_2 подав приватному нотаріусу Шевченко І.Л. заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира 17.11.2021 р. була зареєстрована за ОСОБА_2 (запис про право власності:45195543 від 17.11.2021 р. 14:38:38).

Судом також встановлено, що в матеріалах реєстраційної справи міститься свідоцтво, посвідчене приватним нотаріусом Ігнатовим О.В., за яким він 17 лютого 2021 року вимогу про усунення порушення ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 .

Заява з вимогою про усунення порушення містила відомості про порушення зобов`язання за договором позики, укладеним 22 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме не повернення позики в сумі 532 950,00 грн, що станом на 17 лютого 2021 року становило еквівалент 19 000,00 доларів США.

ОСОБА_2 вимагав у не більш ніж 30 денний строк повернути всю суму заборгованості та сплатити неустойку. Якщо вимога ОСОБА_2 протягом встановленого строку залишається без задоволення, ним буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

При цьому, ОСОБА_2 доводив до відома ОСОБА_1 ринкову вартість квартири станом на 09 лютого 2021 року в розмірі 850 200,00 грн.

Заява про вимогу щодо усунення порушення була вручена ОСОБА_1 17 лютого 2021 року та отримана ним особисто під розписку.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу», стаття 572 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій (далі Порядок № 1127), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Апеляційний суд звертає увагу, що положення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 61 Порядку № 1127 спрямовані на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно, тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Крім того, як порушення державним реєстратором порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, так і порушення порядку повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, Закон № 1304-VII передбачає мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України.

У даній справі кредитором та іпотекодержателем є не кредитна установа , а фізична особа - ОСОБА_2 , що виключає застосування положень вказаного Закону до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах реєстраційної справи, яка витребувана судом, відсутня як сама вимога так і згода про направлення вимоги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки самим позивачем не спростовано засвідчення свідоцтва посвідченого ПН КМНО Ігнатовим О.В.

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано розписки про оплату коштів в рамках іпотечного договору, колегією апеляційного суду сприймаються критично, оскільки із долучених копій розписок остання передача коштів відбулась 24.06.2020, а вимогу про усунення порушень позивачу була вручена 17.02.2021.

Отже, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , порушуючи права ОСОБА_2 , жодним чином не намагався узгодити порядок погашення заборгованості перед останнім, що свідчить про намагання уникнути відповідальності, яка виникла через невиконання ним обов`язків, передбачених договорами позики та іпотеки.

Інші апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального чи процесуального права колегією суддів не встановлено, відтак підстав для скасування законного та мотивованого судового рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 червня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар