Справа № 487/3097/19
Провадження № 2/487/17/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Верба О.М.,

позивачки ОСОБА_1 та її представника - адвоката Луконіної Н.В.,

відповідачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Олещук Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей адмістрації Заводського району Миколаївської міської ради, в якому просили стягнути з відповідачки ОСОБА_2 кошти, отримані нею за договором позики від 02.11.2016, на користь позивачки ОСОБА_1 у розмірі 6 412 800 грн, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені і в інтересах якого діє ОСОБА_1 , у розмірі 1 603 200 грн, на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від імені і в інтересах якого діє ОСОБА_1 , у розмірі 1 603 200 грн, на користь ОСОБА_6 у розмірі 1 068 800 грн; стягнути з відповідачки загальну суму судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, на користь позивачів пропорційно задоволеним вимогам та часткам позивачів.

Позов обґрунтований тим, що 26.04.2006 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області був зареєстрований шлюб між позивачкою ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) та ОСОБА_8 .

02.11.2016 між ОСОБА_8 (чоловік та батько позивачів) та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір позики у простій письмовій формі. Відповідно до цього договору ОСОБА_8 передав у позику ОСОБА_2 кошти в розмірі 400 000 доларів США, що еквівалентно у національній валюті 10 688 000,00 грн згідно з курсом валют НБУ станом на 17.04.2019. (400 000 * 26,72 грн).

На підтвердження укладення договору позики відповідачкою була власноруч складена розписка від 02.112016, яка підтверджує факт передачі ОСОБА_8 відповідачці вказаної грошової суми.

Позивачі зазначають, що зазначені грошові кошти в розмірі 400 000 доларів США є спільним сумісним майном подружжя: позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шлюбний договір між позивачкою ОСОБА_1 та її чоловіком не укладався, поділ спільного майна подружжя не здійснювався.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яка складається з рухомого та нерухомого майна та зазначених вище грошових коштів.

Позивачі та відповідач є спадкоємцями першої черги після смерті свого чоловіка, батька та сина. Відповідачка та мати спадкодавця ОСОБА_2 подала заяву про відмову від права на спадщину на користь малолітніх дітей спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Частка відповідачки у спадщині склала 1/5 частину всієї спадкової маси, і ця частина перейшла до двох малолітніх дітей порівну.

Приватним нотаріусом Шиліною Г.М. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивачі вказують, що до спадкоємців померлого у відповідних частках перейшли усі права та обов`язки за договором позики від 02.11.2016, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

У встановлений договором строк відповідчка спадкоємцям померлого борг в сумі 400 000 доларів США не повернула, ігноруючи їх звернення.

Так, посилаючись на положення ст. 1218 ЦК України, позивачі вважають, що до них, як до спадкоємців кредитора, перейшло право вимоги за договором позики від 02.11.2016 у відповідних частках від загальної суми позики, а саме:

ОСОБА_1 право вимоги на 3/5 частки (1/2 та 1/10 частки), що дорівнює 240 000 доларів США, еквівалент у національній валюті 6 412 800 грн (200 000 дол. США -1/2 частка+40 000 дол. США 1/10 частка);

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право вимоги на 3/20 частки (1/10 частка майна та половина 1/10 частки, від якої відмовилася ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ), що дорівнює 60 000 дол. США, еквівалент у національній валюті 1 603 200 грн (40 000 дол. США - 1/10 частка +20 000 дол. США половина 1/10 частки, від якої відмовилася відповідачка);

ОСОБА_4 - право вимоги на 3/20 частки (1/10 частка майна та половина 1/10 частки, від якої відмовилася ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ), що дорівнює 60 000 дол. США, еквівалент у національній валюті 1 603 200 грн (40 000 дол. США - 1/10 частка +20 000 дол. США половина 1/10 частки, від якої відмовилася відповідачка);

ОСОБА_6 право вимоги на 1/5 частку, що дорівнює 40 000 дол. США, еквівалент у національній валюті 1 068 800 грн.

Ухвалою суду від 16.05.2019 задоволено частково заяву позивачів про забезпечення позову і накладено арешт на нерухоме майно, зазначене в резолютивній частині ухвали, що належить ОСОБА_2 , в межах суми позову 10 688 000,00 грн.

Ухвалою суду від 10.06.2019 відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26.06.2023 закрито підготовче провадження у справі з призначенням її до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Луконіна Н.В. в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Позивачка ОСОБА_1 пояснила, що грошові кошти, зазначені в розписці, були передані відповідачці 02.11.2016 за адресою: АДРЕСА_1 , в кухні, а розписку підготував її покійний чоловік ОСОБА_8 , але де саме роздрукував, їй невідомо. Після передачі грошей ОСОБА_2 підписала текст розписки. ЇЇ чоловік радився з кумом, який раніше працював в поліції, щодо оформлення позики.

Позивачка ОСОБА_6 , яка змінила прізвище на ОСОБА_10 у зв`язку з одруженням, в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, зазначивши, що не була присутньою під час написання розписки, але коли відвідувала батька за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , чула його обговорення з ОСОБА_1 про те, чи слід писати розписку, позичаючи таку суму грошей. Батько наполягав на написанні розписки.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Олещук Т.Л. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, зазначивши, що ніколи не укладала зі своїм померлим сином ОСОБА_8 жодних договорів позики та не отримувала від нього гроші в борг. Розписка, на яку посилються позивачі, є підробленою, а договір позики не укладався, підпис у розписці, яку вона вперше побачила в суді, їй не належить. Вважає, що позивачка ОСОБА_1 пред`явленням цього позову намагається заволодіти належним їй приміщенням по АДРЕСА_2 .

Представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради Довгань І.В. в судовому засіданні 12.12.2023 просила вирішити спір на розсуд суду відповідно до закону.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що підтримувала добрі стосунки зі сторонами у справі, обставини щодо розписки від 06.11.2016 їй невідомі, але вона вважає, що ОСОБА_2 не міг позичити 400 000 доларів США відповідачці.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_2 , яка є її рідною тіткою, 02.11.2016 була в с. Бурилове Первомайського району Миколаївської області, оскільки за сімейною традицією 1 листопада кожного року приїздить в село зі своїм братом для поминання рідних, а 3 листопада завжди повертається додому. Обставини щодо позики 400 000 доларів США їй невідомі.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_14 , який є сином відповідачки ОСОБА_2 , в судовому засіданні показав, що разом з Татаренковими вони займалися спільним бізнесом. Вважає, що ОСОБА_8 не міг позичити його матері 400 000 доларів США, оскільки не мав таких грошей, а ремонт будівлі на таку суму не планувався. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його бабуся, тому за сімейною традицією кожного року в цю дату вони їздили в с. Бурилове Первомайського району Миколаївської області на поминання.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що до березня 2020 працював охоронцем у ПП ОСОБА_16 . В 2016 році його робоче місце було за адресою: АДРЕСА_2 , де не проводились в той час жодні капітальні ремонті роботи.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що проживав по сусідству з ОСОБА_8 , який був його кумом та неодноразово звертався до нього за консультаціями з юридичних питань, в тому числі восени 2016 року з приводу значної суми позики рідній матері для проведення ремонту бази за адресою: АДРЕСА_2 . Він порадив ОСОБА_8 скласти розписку, бажано нотаріально посвідчити її, що розписку повинна написати позичальниця. Але ОСОБА_8 сказав, що надрукує її. Розписку він не бачив, та в подальшому ОСОБА_8 повідомив йому, що уклали договір, матір підписала розписку, за змістом якої, в разі неповернення суми позики, до нього переходить право власності на приміщення бази.

Заслухавши сторони, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , експерта ОСОБА_18 , дослідивши надані сторонами докази, суд зробив такі висновки.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26.04.2006 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області був зареєстрований шлюб між позивачкою ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) та ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , яке видано 29.01.2018.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №05/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 , з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 (дружина померлого) від свого імені та від імені малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 (донька померлого). ОСОБА_2 мати померлого ОСОБА_8 в заяві від 12.03.2018 відмовилась від прийняття спадщини на користь малолітніх онуків, дітей спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частках кожен.

Спадкоємцями майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дружина ОСОБА_1 на 1/5 частку у спадщині; його малолітній син ОСОБА_3 на 3/10 частки у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/10 частки у спадщині, від якої відмовилась мати спадкодавця ОСОБА_2 ; його малолітня дочка ОСОБА_4 на 3/10 частки у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/10 частки у спадщині, від якої відмовивалась мати спадкодавця ОСОБА_2 ; його дочка ОСОБА_6 на 1/5 частку у спадщині. Вказаним особам були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, що складається з рухомого та нерухомого майна, які містяться в копії спадкової справи №05/2018.

Крім того, позивачі стверджували, що до них, як до спадкоємців ОСОБА_8 , перейшло право вимоги за договором позики від 02.11.2016 у відповідних частках від загальної суми позики, відповідно до якого ОСОБА_8 передав у позику відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 400 000,00 доларів США, що еквівалентно у національній валюті станом на 17.04.2019 відповідно до курсу НБУ сумі у розмірі 10 688 000,00 грн.

На підтвердження цих вимог позивачкою ОСОБА_1 був наданий суду надрукований документ, який має найменування «Расписка», такого змісту : « г. Николаев Второе ноября две тысячи шестнадцатого года.

Я, ОСОБА_2 , (ИН НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , выдан 14.10.2004 г. Заводским РВ ММУ УМВС Украины в г. Николаеве) постоянно проживающей в АДРЕСА_3 .

Настоящей распиской удостоверяю, что второго ноября две тысячи шестнадцатого года получила непосредственно от свого сына, ОСОБА_19 , (ИН НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , выдан 26.07.2005 г. Заводским РВ ММУ УМВС Украины в Николаевской обл.) постоянно проживающего в АДРЕСА_4 денежную сумму в размере 400 000.00 (четыреста тисяч) долларов США для проведения ремонта помещений и благоустройства территории продтоварной базы по АДРЕСА_2 .

Вышеуказанную сумму в размере 400 00.00 (четыреста тисяч) долларов США, я обязуюсь возвратить моему сыну, ОСОБА_19 , двадцатого августа две тысячи восемнадцатого года.

В случае отсутствия необходимой суммы денег, я обязуюсь передать в частную собственность моему сыну, ОСОБА_19 , продтоварную базу по адресу АДРЕСА_2 принадлежащую мне на правах частной собственности (свидетельство №17846443 от 17.02.2014 г.).

Під цим текстом розписки міститься дата «02 ноября 2016 г.», підпис, та текст « ОСОБА_2 ».

Відповідно до ст. ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Верховний Суд у постановах від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц, від 18 травня 2020 року у справі №177/1659/17, від 03 червня 2020 року у справі №461/9270/18-ц зробив висновки, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

В судовому засіданні позивачі зазначали, що ОСОБА_8 згідно з розпискою від 02.11.2016 надав у позику відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти, які вона в обумовлений строк не повернула.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала факт підписання розписки, зазначала, що підпис у розписці їй не належить.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як убачається з положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В постанові Верховного Суду України від 07.12.2023 у справі №357/9972/19 зазначено, що «обов`язок із доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.»

Суд, з метою встановлення обставин, чи підписувала відповідачка ОСОБА_2 розписку про отримання грошових коштів, за якими позивачі просять стягнути заборгованість, призначав експертизи.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч.1 ст. 102 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, ухвалою суду від 30.09.2020 за клопотанням відповідачки ОСОБА_2 у справі призначено комплексну почеркознавчу та технічну експертизи документу, на вирішення якої поставлені запитання:

1. Яким способом виконана розписка від 02.11.2016 року та підпис в ній, а саме: чи виготовлена розписка від імені ОСОБА_2 з підписом в ній шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-монтажної техніки (розпечатана на принтері чи скопійована), тощо? Чи сканований (скопійований) підпис, чи накладений він на інше зображення підпису, або виготовлений чорнилами? Якщо підпис має ознаки накладення на інший, то яким способом це зроблено?

2. У якій послідовності виконувалися печатний текст розписки та підпис від імені ОСОБА_2 ?

3. Чи можливо виконання спочатку підпису від імені ОСОБА_2 , а потім нанесення на чистий аркуш паперу (шляхом друкування на принтері тощо) печатного тексту документу разом із датою розписки та прізвища, імені по батькові підписанта?

4. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від «02 ноября 2016г.» самою ОСОБА_2 або іншою особою?

5. Чи відповідає давність (дата час) нанесення тексту розписки та підпису даті складення розписки зазначеної в ній?

Проведення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документу доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Відповідно до висновку експерта №20-6593 судово-технічної експертизи документів від 18.03.2021, друкований текст наданої на експертизу розписки від 02.11.2016 на суму 400 000 доларів США, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , виконаний електрофотографічним способом за допомогою лазерного принтера (багатофункціонального пристрою).

У розписці від 02.11.2016 на суму 400 000 доларів США, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зміни у вигляді монтажу, ознаки монтажу друкованих текстів та додавання окремих фрагментів, відсутні.

Підпис від імені ОСОБА_2 на розписці від 02.11.2016 виконано рукописним способом пишучим приладом із стержнем, заправленим пастою для кулькових ручок фіолетового кольору, без засобів друку з використанням оргтехніки.

Питання 2-4 не вирішувались з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку.

Відповідно до висновку експерта №20-6594 судово-почеркознавчої експертизи, складеного 26.04.2021, вирішити питання, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 у наданій на експертизу розписці про отримання грошової позики (Расписка) від 02.11.2016 на суму чотириста тисяч доларів США, розміщений ліворуч від друкованого запису « ОСОБА_2 », самою ОСОБА_2 або іншою особою, не виявилось можливим, з причин, вказаних у п. 1 (4) Дослідницької частини висновку.

Так, у дослідницькій частині висновку експерта зазначено, що оцінкою результатів проведеного дослідження підпису від імені ОСОБА_2 у наданій на експертизу розписці про отримання грошової позики (Расписка) від 02.11.2016 з усіма зразками її підпису (наданих судом для проведення дослідження та прийнятих експертом) були встановлені збіги загальних ознак і одночасно розбіжності діагностичних ознак. Ні збіжні, ні розбіжні ознаки не утворюють сукупності, достатньої для якого-небудь (позитивного чи негативного) висновку про виконання досліджуваного підпису від імені ОСОБА_2 нею самою. Більшість збіжних окремих ознак відноситься до малоінформативних та носить приблизний характер та при наявності діагностичних ознак, походження яких не вдалося пояснити через незначний ступінь їх прояву, наведені збіжні ознаки не можуть бути покладені у основу позитивного висновку про тотожність виконавця. В свою чергу, виявлені розбіжності не вдалося оцінити однозначно, а саме: вони можуть бути пов`язані як з виконанням досліджуваного підпису самою ОСОБА_2 у якихось незвичних умовах або у незвичному стані, так і з виконанням цього підпису короткого за об`ємом графічного матеріалу і простого по виконанню іншою особою з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_2 .

Наявність встановлених діагностичних ознак у досліджуваному підпису може свідчити про вплив на виконавця цього об`єкту якихось збиваючих факторів, якими могли бути як природні (напариклад, незручна поза при письмі, незвичний психофізичний стан виконавця, нерівна поверхня, на якій було розташовано аркуш) так і штучні (виконання підпису з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_2 або з використанням якихось технічних засобів) (стор. 7 висновку).

Крім того, ухвалою суду від 02.09.2021 за клопотанням представника позивачів призначено у справі додаткову судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання про те, чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від «02 ноября 2016г.» самою ОСОБА_2 або іншою особою?

Проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи доручено експертам Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Відповідно до висновку експерта від 28.01.2022 СЕ-19/112-21/10958-ПЧ підпис, розташований нижче тексту розписки від імені ОСОБА_2 , датованої 02.11.20166, з лівого боку від запису « ОСОБА_2 » - ймовірно виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2 .

Експерт у процесі порівняння досліджуваного підпису із вільними та експериментальними заразками підпису ОСОБА_2 встановив як розбіжності так і збіги. Наведені у дослідницькій частині висновку розбіжні ознаки стійкі, суттєві, але у своїй сукупності достатні лише для ймовірного висновку про те, що досліджуваний підпис виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Що ж стосується встановлених збіжних ознак, то вони мало характерні, несуттєві і пояснюються виконанням даного підпису із наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2 .

В судовому засіданні експерт Кіровоградського НДЕКЦ ОСОБА_18 роз`яснила, що для проведення експертизи їй було достатньо всіх зразків, як вільних так і експериментальних, які всі вона дослідила. Підпис досить простий, гарно зімітований, на її думку, він виконаний не ОСОБА_2 . Під час дослідження вона виявила невелику кількість діагностичних ознак знайдено три негативні ознаки, їм була надана перевага, такої кількості було достатньо для ймовірного висновку про те, що досліджуваний підпис виконаний іншою особою.

Ухвалою суду від 09.02.2024 за клопотанням представника позивачів у справі призначено комісійну судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено птання про те, чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від «02 ноября 2016г.» самою ОСОБА_2 або іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослдіного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з висновком експерта від 28.08.2024 №СЕ-19/111-24/27090-ПЧ вирішити запитання: «Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від «02 ноября 2016 г.» самою ОСОБА_2 або іншою особою?» - не виявилось можливим у зв`язку з тим, що не було встановлено сукупності суттєвих збіжних чи стійких розбіжних почеркових ознак, достатніх для будь-якого ймовірного чи категоричного висновку про наявність або відсутність тотожності.

В дослідницькій частині зазначеного висновку експерти вказали, що оцінюючи результати порівняльного дослідження встановлено, що ні збіги, ні розбіжності не можуть слугувати підставою для позитивного або негативного висновку. Пояснюється це тим, що збіги ознак не утворюють індивідуальної або близької до неї сукупності, оскільки часто зустрічаються в почерках різних осіб. Що ж стосується розбіжних ознак, то в данному випадку не вдалося встановити: чи є вони варіантами ознак підпису ОСОБА_2 , що не проявилися в наданих зразках, або вони обумовлені навмисною зміною свого підпису, або ж ці ознаки є ознаками почерку іншої особи. Відсутність однозначності в оцінці розходжень не дозволило вирішити запитання про виконавця ні в категоричній, ні в ймовірній формі.

Отже, у всіх експертизах, призначених за ухвалами суду, під час дослідження підпису експерти встановили, що збіжні ознаки є малоінформативними, малохарактерними, носять приблизний характер, а тому, при наявності діагностичних ознак, не можуть бути покладені в основу позитивного висновку про тотожність виконавця. Зазначені висновки не підтверджують факту підписання ОСОБА_2 договору позики від 06.11.2016.

Суд відхиляє наданий позивачами висновок експертного дослідження №28П від 20.03.2019, відповідно до якого «між текстами «02 ноября 2016 г.» та « ОСОБА_2 » в Розписці від імені ОСОБА_2 від 02.11.2016,

-у графі «ПОЗИЧКОДАВЕЦЬ» від імені ОСОБА_2 в Договорі позички річчю для користування (нежитлове приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул. Південна, 35-б) від 01.10.2014,

-у графі «ПОЗИЧКОДАВЕЦЬ» від імені ОСОБА_2 в Договорі позички річчю для користування (нежитлове приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул. Мала морська, 92-б) від 01.01.2014,-

виконані однією особою» з таких підстав.

Відповідно до Інструкції №53/5 від 08.10.1998р. «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення судових експертиз, в т.ч. потребують спеціальних знань та використання методів судової експертизи. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження. Висновок експертного дослідження складається за структурою та змістом як і висновок експерта.

Крім того, відповідно до Науково-Методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 №1950/5), основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису.

Відповідно до п. 1.3 зазначених науково-методичних рекомендацій, для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), повинен (на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.

Перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), має пред`явити їх особі, яка підлягає ідентифікації. У документі, що є підставою для проведення експертизи, орган (особа), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), зобов`язаний (зобов`язана) зазначити документи, у яких містяться вільні, умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи (п. 1.4. Рекомендацій).

Як вбачається з висновку експертного дослідження №28П від 20.03.2019, до Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 19.03.2019 надійшла заява від 19.03.2019 за вих. №3 від імені ОСОБА_20 про проведення почеркознавчого дослідження.

На вирішення почеркознавчого дослідження поставлене запитання: «Чи виконано підписи одною самою чи різними особами на наступних документах: розписці від 02.11.2016, договорі позички річчю для користування (нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 ) від 01.01.2014 в графі «Позичкодавець ОСОБА_2 »; договорі позички річчю для користування (нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_6 ) від 01.01.2014 в графі «Позичкодавець ОСОБА_2 »? На дослідження експерту були надані оригінал розписки від імені ОСОБА_2 від 02.11.2016 та зазначені оригінали договорів позички річчю.

При цьому зі змісту зазначеного експертного дослідження не вбачається, що, відповідно до вищенаведених положень науково-методичних рекомендацій, експерту особою, яка його залучила, надавались вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку відповідачки ОСОБА_2 , а перед їх приєднанням вони пред`являлись ОСОБА_2 .

Обставин, які свідчили про неможливість пред`явити зазначені зразки експерту та ОСОБА_2 , в судовому засіданні не встановлено.

Отже, суд вважає, що висновок експертного дослідження не відповідає положеням, визначеним в Інструкції №53/5 від 08.10.1998р. «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», зокрема, в частині наявності в експерта достатньої кількості порівняльного матеріалу, тобто такого його об`єму, який би забезпечував можливість повного та всебічного співставлення усіх ознак, які містяться в досліджуваному підписі, та в достовірності цього матеріалу, тобто безперечної належності підписів саме тій особі, чиїми зразками вони служать.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №227/3760/19-ц зроблено висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що підпис в розписці від 02.11.2016 виконаний ОСОБА_2 , подана позивачами до суду розписка не підтверджує те, що її текст схвалювався позичальником ОСОБА_2 , що нею погоджені умови договору позики, тому немає підстав вважати, що ОСОБА_8 надав ОСОБА_2 грошові кошти у борг, а остання їх отримала.

Щодо пояснень вищевказаних свідків, допитаних в судовому засіданні, вони не є належними доказами у цій справі, оскільки як зазначено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009, не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли сідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Тож, за встановлених судом обставин справи, немає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах дітей, ОСОБА_5 та стягнення боргу з ОСОБА_2 за договором позики.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивачів.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , що діє від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради про стягнення боргу за договором позики.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 20.12.2024 року.

Позивачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_6 , РНОКПП, НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 .

Третя особа: служба у справах дітей Адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Погранична, 9, .

Суддя Т.А. Карташева