Справа №949/1817/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Тарасюк А.М.,
при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Агро Трейд" про розірвання договору оренди земельної ділянки,
Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
19 жовтня 2020 року в порядку набуття спадщини за заповітом, вона набула права власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19 жовтня 2020 року, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Таким чином, за наслідками набуття права власності на земельну ділянку, починаючи з 19 жовтня 2020 року до неї перейшли відповідні права та обов`язки орендодавця за договором.
Відповідно до договору оренди, орендна плата сплачується орендарем у 2017 році у розмірі 1068,92 грн. за один рік, що становить 3,5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року.
Починаючи з 2020 року та попри її численні звернення щодо належного виконання Товариством свого обов`язку щодо внесення орендної плати, орендар проігнорував її звернення т не здійснив жодної оплати за договором оренди.
Договір оренди в п. 36 передбачає можливість розірвання договору в односторонньому порядку.
Враховуючи неналежне виконання орендарем своїх обов`язків за договором оренди, 27 березня 2024 року нею було надіслано повідомлення про намір припинити договір оренди, оскільки орендар втратив право на поновлення договору оренди на новий строк у зв`язку із належним виконанням своїх обов`язків за договором. Більше того, п. 7 договору оренди передбачено, що поновлення договору оренди на новий строк здійснюється за умови повідомлення орендаря не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору про намір продовжити його дію. Утім, Товариство, як орендар земельної ділянки, не зверталося до неї з відповідним повідомленням, як це передбачено договором оренди.
Таким чином, починаючи з 26 червня 2024 року дія договору оренди мала бути припинена, так само як і припинене право користування земельною ділянкою. Однак, знову ж таки жодної відповіді від Товариства на її повідомлення отримано не було, а її звернення зупинити пролонгацію договору оренди було проігноровано. Така бездіяльність Товариства унеможливила підписання між нею та Товариством угоду про розірвання договору оренди для цілей державної реєстрації припинення права користування земельною ділянкою.
Враховуючи зазначене, вона змушена звернутися до суду з позовною заявою, як єдиною можливістю в належному порядку припинити право користування земельною ділянкою та здійснити відповідну державну реєстрацію припинення цього права.
До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подано.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Судом встановлено, що 16 червня 2017 року між матір`ю позивача ОСОБА_2 (орендодавець) та відповідачем ТзОВ "Голден Агро Трейд" (орендар) укладено договір оренди землі №8/2017, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства без зміни її цільового призначення, яка знаходиться на території Соломіївської сільської ради Сарненського району Рівненської області, з кадастровим номером 56:218:877:00:04:009:0143, площею 2,37 га, строком на 7 років (а.с.51-56).
Того ж дня орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду вказану земельну ділянку, про що свідчить Акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі №8/2017 від 16 червня 2017 року (а.с.57).
З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2020 року в порядку набуття спадщини за заповітом позивач набула право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом на право на спадщину за заповітом від 19 жовтня 2020 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.47, 50).
Перехід права на оренду земельної ділянки у порядку спадкування визначений ч. 1 ст. 7 Закону України "Про оренду землі". Право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями, в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі".
У випадку, якщо зазначені особи відмовляються від виконання укладеного договору оренди, договір припиняється відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі".
Отже, якщо умовами договору оренди земельної ділянки не передбачена заборона переходу права на оренду в порядку спадкування, то спадкоємці можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом договору.
Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Вказана норма знайшла своє відображення в п. 37 договору оренди землі №8/2017 від 16 червня 2017 року.
Отже, у самому договорі оренди узгоджено про перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а тому він продовжив діяти після смерті орендодавця ОСОБА_2 до закінчення строку, на який його укладено, а права та обов`язки орендодавця за договором оренди за наслідками набуття права власності на земельну ділянку, починаючи з 19 жовтня 2020 року, перейшли до позивача ОСОБА_1 .
Пунктом 8 договору визначено, орендна плата сплачується орендарем в 2017 році у розмірі 1068,92 грн. за один рік, що становить 3,5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції (п. 11 договору).
Відповідно до п. 12 договору, орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. Орендар, за погодженням з орендодавцем,є може перенести термін виплати орендної плати.
У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожний день прострочення.
З пункту 27 договору вбачається, що орендодавець має право вимагати від орендаря, в тому числі, своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до п. 35 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін та інших підстав визначених Законом, про що одна сторона за 2 місяці повідомляє іншу сторону; рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду землі" (далі Закон), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до положення ст. 13 Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 409 ЦК України, власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Згідно зі ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до ст. 21 Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Положення ст. 24 та ст. 25 Закону визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, зокрема: орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а орендар, своєю чергою, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Крім того, згідно п. "в" ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Положеннями ч. 1 ст. 32 Закону передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Отже, із системного аналізу вищевказаних норм Закону вбачається, що основною метою договору оренди земельної ділянки для орендодавця та одним з визначальних його прав є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної порушення орендарем обов`язку по своєчасній виплаті орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто при систематичному порушенні умов договору оренди земельної ділянки, це може бути підставою для розірвання такого договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що ТОВ "Голден Агро Трейд" не виконує належним чином умови договору оренди землі, а саме систематично, тобто двічі і більше, не виплачує орендну плату вчасно та в повному обсязі, чим порушує її права як власника земельної ділянки.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати, або порушення строків виплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Так, як вбачається зі змісту договору оренди землі, орендна плата має виплачуватись орендарем ТзОВ "Голден Агро Трейд" до 31 грудня кожного року. (п. 12 договору).
Проте, всупереч вищезазначеним умовам договору оренди землі, виплата орендної плати відповідачем систематично не виплачувалась, у зв`язку із чим 27 березня 2024 року позивачем на адресу орендаря було надіслано повідомлення про намір розірвати договір оренди (а.с.58-59).
Суд вважає, що відповідачем було порушено умови договору факту систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати. Доводи позивача з даного приводу суд вважає обґрунтованими і переконливими.
За таких обставин, суд встановив, що відповідач ТОВ "Голден Агро Трейд не сплачувало орендну плату позивачу з моменту переходу до неї прав та обов`язків орендодавця за договором оренди землі, доказів на спростування даних обставин суду не надано, вимога позивача про дострокове розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку відповідає чинному законодавству, а тому суд приходить до висновку про необхідність розірвання договору оренди землі №8/2017 у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати, який був укладений 16 червня 2017 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Голден Агро Трейд".
Відповідно до ч. 1 та ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, аналізуючи матеріали справи, надані сторонами докази, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо розірвання договору оренди землі, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви до суду, позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., про що свідчить квитанція про сплату№8983-7755-0565-0118 від 18 вересня 2024 року (а.с.8).
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 247, 265, 288, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Агро Трейд" про розірвання договору оренди земельної ділянки задоволити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Агро Трейд" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана позивачем через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Суддя: підпис.
Згідно з оригіналом.
Суддя Дубровицького
районного суду: Тарасюк А.М.