Справа №534/835/19
Провадження №2/534/18/22
КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретаря судового засідання Дегтяр Є.І. , позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Горішні Плавні Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 172170,00 грн., з яких 90000, 00 грн. сума позики, 42120,00 грн. проценти за користування позикою, 6300,00 грн. збитки від інфляції за період з 01.06.2016 по 31.12.2016, 12330,00 грн. збитки від інфляції за 2017 рік, 8820,00 грн. - збитки від інфляції за 2018 рік, 4500,00 грн. - збитки від інфляції за період з 01.01.2019 по 31.05.2019, 8100,00 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання.

Процедурні питання, пов`язані із рухом справи в суді та інші процесуальні дії.

Ухвалою суду від 10.02.2020 року було задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішенні та скасовано рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.11.2019 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу (т.1 а.с.72).

03.04.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову, як безпідставно заявлений позов та у зв`язку із закінченням строків позовної давності. При цьому зазначив, що грошові кошти в борг від ОСОБА_5 він не отримував, а підпис, що мається в розписці від 15.11.2015 зроблений ним під примусом зі сторони його колишньої дружини ОСОБА_6 та позивача. Вказана розписка написана не ним, а написана почерком його колишньої дружини ОСОБА_6 , яка прибігла до нього в лікарню та змусила його із забинтованою після операції рукою насилу підписати розписку, яку він навіть не читав, та ніяких грошей не отримував, вона повідомляла, що так треба, оскільки необхідно погашати іпотечний кредит по належній йому на той час квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і необхідно підписати розписку її відчиму ОСОБА_7 , від якого коштів в сумі 90000 грн. він не отримував. Оскільки кошти отримала ОСОБА_6 та віддавати вона збиралась із доходу від підприємницької діяльності, яку здійснювала ОСОБА_6 в орендованому ним приміщенні, де був магазин «Карамель» кондитерських виробів, що розташований в АДРЕСА_2 та який працював з червня 2014 року до березня 2018 року, в той час коли він проходив лікування.

19.12.2020 від представника позивача адвоката Бойченко Г.В. до суду надішла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що сторони договору позики домовилися про те, що кінцевий строк повернення позики до 01.06.2016 року, а позов до суду направлено засобами поштового зв?язку 31.05.2019 року. Крім іншого, ОСОБА_3 мав велику потребу в грошах, оскільки через довготривалу не сплату кредитів заборгував АТ

«УкрСиббанк» 240 866,60 грн. (кредит на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ) та ПАТ «КБ «Приватбанк»» 205 660,00 грн. (кредит на машину) всього 446 535,20 грн. Шляхом перемовин з АТ «УкрСиббанк» було досягнуто застосування пільгового погашення кредиту на квартиру, списано борг майже наполовину, врятовано єдине житло, всі перемовини проводила ОСОБА_6 , благала банк про порозуміння та допомогу, і головним в цьому був той факт, що в зазначеній квартирі проживає дитина сторін, яка є особою з інвалідністю ОСОБА_8 . Таким чином, твердження відповідача про те, що він перебував під впливом є безпідставними та надуманими.

Стислий виклад позиції сторін.

Позивач заявлені вимоги мотивує тим, що 15.11.2015 між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 90 000 грн. з кінцевим строком повернення до 01.06.2016. Проте, відповідач умови договору не виконав, позику не повернув, внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Бойченко Г.В. позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та відповіді на відзив.

В судовому засіданні відповідач та його представник адвокат Лашко О.О. проти позову заперечували, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву.

Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до розписки від 15.11.2015 сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 90 000 грн., на строк 6 місяців з моменту написання розписки, та зобов`язався у термін до 01.06.2016 повернути борг. (а.с.8).

Так, згідно з розрахунком, наданим позивачем сума простроченого ОСОБА_3 зобов`язання становить 90 000 грн.; період прострочення зобов`язання 3 роки; середня облікова ставка НБУ за три роки 15,61 %; індекс інфляції за період з 01.06.2016 по 31.12.2016 107%; індекс інфляції за 2017 рік 113,7 %; індекс інфляції за 2018 рік - 109,8%; індекс інфляції за період з 01.01.2019 по 31.05.2019 105%. Таким чином, за користування проценти за користування позикою складають 42 120,00 грн. (14 040,00 грн. х 3 роки); збитки від інфляції за період з 01.06.2016 по 31.12.2016 - 6 300, грн.; збитки від інфляції за 2017 рік 12 330,00 грн.; збитки від інфляції за 2018 рік 8 820, 00 грн; збитки від інфляції за період з 01.01.2019 по 31.05.2019 4 500, 00 грн.; три відсотки річних за три роки 8 100,00 грн.(2 700,00 х 3 роки). Загальна сума заборгованості складає 172 170,00 грн.

Свідок ОСОБА_9 показала суду , що відповідач ОСОБА_3 є її сином , а ОСОБА_6 її бувша невістка. Під час перебування у шлюбі ними була придбана в кредит квартира АДРЕСА_3 , за яку сплачував кредит її син. Під час перебування її сина ОСОБА_3 в лікарні до нього разом з позивачем з`явилась невістка і попросила сина підписати розписку яку написала сама про отримання грошей в борг від ОСОБА_1 , щоб погасити заборгованість по іпотечному кредиту за квартиру. Вона не бачила як син підписував розписку , як він отримував гроші, але він повністю довіряв свій дружині.

Свідок ОСОБА_6 показала суду , що її бувший чоловік ОСОБА_3 взяв під розписку борг 90000 грн у ОСОБА_1 для погашення заборгованості по іпотечному кредиту за квартиру АДРЕСА_3 , яку вони придбали під час шлюбу з відповідачем. Це відбувалось під час лікування відповідача в хірургічному відділенні Горішньоплавнівської міської лікарні. Текст розписки вона написала в довільній формі під диктовку відповідача , який потім в присутності позивача та двох свідків підписав її . Будь -якого тиску на ОСОБА_3 ніхто не чинив, він усвідомлював значення своїх дій , нормально себе почував, самостійно обслуговував себе , пройшло декілька днів після проведеної операції на руці. Відповідач усвідомлював необхідність Росписку ОСОБА_3 писав 15.11.2015, на наступний день всі отримані за розпискою кошти були внесені нею через банк на погашення іпотечного кредиту.

Свідок ОСОБА_10 показав суду , що він є рідним братом ОСОБА_3 .. В 2015 році вони з матір`ю відвідували відповідача в лікарні після операції на руці. Він запитав в ОСОБА_3 , як справи , на що брат посміхнувся і відповів , що все добре. В цей час з`явилась дружина ОСОБА_3 ОСОБА_6 із тещею, своїм братом та позивачем. ОСОБА_6 попросила всіх вийти з палати . Потім ОСОБА_6 йому надала листок паперу , це була росписка написана не рукою його брата , а іншою особою, в ній була зазначена сума , яка саме точно він не пам`ятає , але це була сума до 100 000 грн. ОСОБА_3 попросив і його підписати розписку , зазначивши ,що це для сім`ї і що все нормально. Після цього був ще дзвінок від ОСОБА_6 , яка вказувала ,що їй не вистачає 300 доларів на якісь налоги чи збори , але він відмовив їй . Він був поручителем брата по іпотечному кредиту і з виплатою цього кредиту були проблеми, дзвонили з виконавчої служби з приводу кредиту , накладали арешт на автомобіль та квартиру.

Свідок ОСОБА_11 показав суду , що в його присутності ОСОБА_3 15.11. 2015 в міській лікарні м. Горішні Плавні брав в борг у ОСОБА_1 90000 грн на погашення іпотечного кредиту за квартиру і обіцяв повернути цей борг за пів року. Гроші Калачов Розписку писала ОСОБА_6 під диктовку відповідача . На цій розписці він та рідний брат відповідача поставили свої підписи, як свідки, після того як ОСОБА_3 і ОСОБА_1 підписали цю розписку, а ОСОБА_10 розложив їх на кучки, там було 9000 грн .

Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши правові позиції сторін, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та здійснюючи розгляд справи виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, зазначає, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV.

Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Враховуючи викладене, розписка від 15 листопада 2015 року підтверджує факт укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору позики та отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошових коштів із зобов`язанням повернути їх до 01.06.2016.

Так у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 просив відмовити у позові в з`язку із закінченням строків давності звернення до суду.

Суд зазначає, що сторони договору позики домовилися про те, що кінцевий строк повернення позики до 01.06.2016 року, при цьому позов до суду направлено засобами поштового зв?язку 31.05.2019 року, відповідно до копії кур?єрської накладної.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки 31.05.2016 року був останній день строку виконання зобов?язання відповідачем, отже в такому випадку позивачем строк звернення до суду не пропущено.

Крім того у відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено, що на момент складання даної розписки він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , яка як його дружина повинна нести на рівні з ним усі зобов?язання, що виникли за час шлюбу, оскільки зазначені грошові кошти, про які зазначає позивач в своєму позові брались для погашення останнього траншу іпотечного кредиту за квартиру АДРЕСА_3 , власником якої є на даний час ОСОБА_6 , а отже кошти є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, що одержані одним з подружжя.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Так відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_12 одружились 10.08.2002 , прізвище дружини після одруження « ОСОБА_13 », відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с. 115), шлюб було розірвано на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 31.05.2016 (т.1 а.с.16).

Відповідно до рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.11.2016 за ОСОБА_6 визнано право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 було визнано право власності на вказану квартиру у розмірі 1/3 частки (т1. а.с.118-119).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.12.2007 року ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 183).

Відповідно до кредитного договору №0 від 24.12.2007 ОСОБА_3 отримав від АКІБ «УкрСиббанк» кредит у сумі 252742 грн (т. 1 а.с. 188).

Так відповідно до довідки АКІБ «УкрСиббанк» від 24.11.2015 було здійснено повне погашення зобов`язання за кредитним договором №0 від 24.12.2007 та було припинено заборону на нерухоме майно , що належить ОСОБА_3 .

Крім того у самій борговій розписці зазначено, що кошти у розмірі 90 000 грн ОСОБА_3 бере на погашення останнього іпотечного кредиту по квартирі АДРЕСА_3 .

Вказану обставину в судовому засіданні не заперечувала і сама ОСОБА_6 , яка була допитана в якості свідка і яка також підтвердила те, що вона надала згоду на укладання ОСОБА_3 вказаної розписки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заборгованості за договором позики, є солідарним боргом подружжя, оскільки договір позики був укладений ОСОБА_3 за згодою ОСОБА_6 на її прохання і в пристуності останньої. Позивачем ОСОБА_1 не спростовано та не надано доказів того, що кошти отримані за договором позики були використані не в інтересах сім`ї ОСОБА_3 , а на особисті потреби відповідача.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем вимог до ОСОБА_6 заявлено не було за таких обставини, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення і з ОСОБА_3 необхідно стягнути частину суми заборгованості, а саме у розмірі 86085 грн з яких: 45000 грн сума позики; 21060 грн проценти за користування позикою; 3150 грн збитки від інфляції за період з 01.06.2016 по 31.12.2016; 6165 грн збитки від інфляції за 2017 рік; 4410 грн збитки від інфляції за 2018 рік; 2250 грн збитки від інфляції за період з 01.01.2019 по 31.05.2019 рік; 4050 грн три відсотки річних за прострочення зобов`язання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 5,12,13, 264-266 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 86085 грн (вісімдесят шість тисяч вісімдесят п`ять) грн з них: 45000 грн сума позики; 21060 грн проценти за користування позикою; 3150 грн збитки від інфляції за період з 01.06.2016 по 31.12.2016; 6165 грн збитки від інфляції за 2017 рік;

4410 грн збитки від інфляції за 2018 рік; 2250 грн збитки від інфляції за період з 01.01.2019 по 31.05.2019 рік; 4050 грн три відсотки річних за прострочення зобов`язання.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Відомості, що не оголошуються

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ;
Відповідач:ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя Т.О.Куц