_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4490/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сопової А.Є.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Кащенко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

В С Т А Н О В И В :

01 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, на користь ОСОБА_1 3370133,27 гривень.

В обґрунтування позову зазначав, що в період з 08 лютого 2011 року по 12 грудня 2022 року незаконними діями співробітників Приморського районного відділу Одеського міського управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, прокуратури Приморського району м. Одеси, прокуратури Одеської області, а також суду завдана ОСОБА_1 значна майнова та моральна шкода. Стверджує, що в зазначений період, він незаконно притягувався до кримінальної відповідальності, його незаконно затримали як особу, що, начебто, вчинила кримінальне правопорушення; відносно нього незаконно застосовували запобіжні заходи у вигляді тривалого тримання під вартою та підписки про невиїзд, а також здійснювались інші незаконні дії вищезазначеними органами державної влади. Вироком Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виправдані у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 р. залишено без змін вирок Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 03 серпня 2023 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 02.07.2024 року відкритв провадження в цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 06.08. 2024 року о 11 год. 30 хв.

11.07.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Державної казначейської служби України Майстрової Анни Вікторівни надійшло клопотання про направлення позовної заяви.

18.07.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича надійшло клопотання про направлення позовної заяви.

30.07.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Державної казначейської служби України Майстрової Анни Вікторівни надійшлов Відзив на позовну заяву, в якому представник просила у задоволенні позову відмовити.

31.07.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

01.08.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Левенця Анатолія Васильовича надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову.

02.08.2024 року до канцелярії суду від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла Відповідь на відзив представника Державної казначейської служби України на позовну заяву.

Підготовче судове засідання, призначене на 06.08.2024 року, було відкладено за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 для ознайомлення з матеріалами справи до 13.09.2024 року до 10.00 год.

09.08.2024 року до канцелярії суду від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла Відповідь на відзив представника Головного управління Національної поліції в Одеській області на позовну заяву.

14.08.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову.

Підготовче судове засідання, призначене на 13.09.2024 року, було відкладено у зв`язку з неявкою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 до 23.10.2024 року до 14.00 год.

Протокольною ухвалою суду від 23.10.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 27.11.2024 року на 14.00 год.

29.10.2024 року до канцелярії суду від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла Відповідь на відзив представника Одеської обласної прокуратури.

Судове засідання, призначене на 27.11.2024 року, було відкладено у зв`язку з неявкою представників відповідачів Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Одеській області до 18.12.2024 року до 14.00 год.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України

У судовому засіданні, призначеному на 18.12.2024 року, позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Одеської обласної прокуратури Кащенко Вікторія Анатоліївна у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву.

Представники відповідачів Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Одеській області у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що у період з 08 лютого 2022 року по 12 грудня 2022 року позивач перебував під слідством, до нього були застосовані запобіжні заходи.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду, як це п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону.

У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода (стаття 3 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вищевказаного Закону.

Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону).

Згідно зі статтею 13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

За змістом п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 13.08.2020 року у справі №607/10144/18.

Судом встановлено, що 29 грудня 2010 року слідчим слідчого відділу Приморського районного відділу Одеського міського управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області порушено кримінальну справу №7 за фактом умисного вбивства ОСОБА_5 за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України.

08 лютого 2011 року ОСОБА_1 був затриманий працівниками міліції за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та доставлений в Приморський РВ ОМУ ТУ МВС України в Одеській області.

В період з 09 лютого 2011 року по 14 лютого 2011 року ОСОБА_1 утримувався в Ізоляторі тимчасового тримання ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, а 14 лютого 2011 р. був переведений до Одеського слідчого ізолятора.

За період досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи позивач знаходився під вартою з 08 лютого 2011 р. по 24 жовтня 2016 р.

Кримінальна справа з обвинувальним висновком була вперше направлена до Приморського районного суду м.Одеси 28.04.2011 року. За результатами розгляду справи на підставі ухвали цього суду від 21.08.2014 року справа була повернута органу досудового слідства для проведення додаткового розслідування. В провадженні Приморського районного суду м. Одеси кримінальна справа перебувала в період з 29.04.2011 року по 23.10.2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.11.2014 року ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 21.08.2014 року про повернення справи на додаткове розслідування була скасована і кримінальну справу повернуто до Приморського районного суду м.Одеси для нового розгляду в іншому складі суддів.

Кримінальна справа вдруге надійшла до Приморського районного суду м. Одеси 09.12.2014 року і перебувала в провадженні цього суду, доки голова апеляційного суду своїм розпорядженням від 16.01.2015 року не передав справу до іншого суду.

Таким чином, кримінальна справа була передана до Київського районного суду м. Одеси, в якому вона перебувала в провадженні з 20.01.2015 року. За розглядом справи в суді першої інстанції спостерігали регіональні представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Одеській області.

Після зміни складу суду у Київському районному суді м. Одеси у зв`язку з виходом у відставку одного із суддів колегії, розгляд справи на підставі ст.258 КПК України (1960) з 11.06.2016 року розпочато спочатку в новому складі суду.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 24.10.2016 року через надто довгий строк тримання під вартою осіб без обвинувального вироку суду щодо підсудних був змінений запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд, і ОСОБА_3 і ОСОБА_1 були звільнені з під варти 24.10.2016 року.

Позивачем було здійснено медичні дослідження та в нього були встановлені наступні захворювання: Езофагогастродуоденоскопія. ФГДС № 613. Висновок: Рефлюкс-гюфагіт. Грижа стравохідного отвору діафрагми 1-2 ступеня, гастродуоденіт, виразка цибулини дванадцятипалої кишки (ДПК) (довідка ФГДС №613 від 02.05.2018 р. МКЛ № 11 м. Одеси). Згідно висновку ультразвукового дослідження №6381 у позивача виявлено поліпи жовчного міхура, хронічний панкреатит (довідка ультразвукового дослідження №6381 від 29.05.2018 р. МКЛ № 1 м. Одеси). Згідно Довідка №3750 встановлено діагноз: Виразкова хвороба ВГН, загострювання. Надана допомога. Рекомендовано амбулаторне лікування у сімейного лікаря (довідка № 3750 від 27.06.2018р. МКЛ № 11м. Одеси). Проведено також ультразвукове дослідження (Ехоскопія від 27.06.2018 р.). Висновок: Холестероз жовчного міхура. Пристінкові зліпки щільної жовчі (довідка УЗД від 27.06.2018р. МКЛ № 11 м. Одеси).

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виправдані у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 р. залишено без змін вирок Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 03 серпня 2023 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Враховуючи зазначене, період під слідством та судом ОСОБА_1 має бути обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 08 лютого 2011 року по 12 грудня 2022 року (дата набрання ухвалою Верховного суду законної сили), що становить 142 міс. 4 дні.

Таким чином, наявні підстави визначені законом для відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи власні позовні вимоги, позивач стверджував, що працівниками міліції здійснювалися щодо нього незаконні заходів в період досудового розслідування у вигляді погроз, катування, тортур, побоїв та наступного незаконного тримання тривалий строк під вартою в неналежних умовах слідчого ізолятора в період досудового розслідування та судового розгляду справи йому заподіяні фізичні та душевні страждання, що в подальшому потягли серйозне погіршення здоров`я; також заподіяна значна моральна шкода, що в свою чергу викликала глибокі душевні страждання.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 р. встановлено, що ОСОБА_1 був фактично затриманий і був супроводжений до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, перебував під контролем працівників міліції до пізнього вечора того ж дня без відпочинку і їжі. Протокол його затримання був складений лише о 21 год. 20 хв. 08.02.2011 року. І тільки після цього йому були роз`яснені процесуальні права, у тому числі право мати захисника до першого допиту, і йому був призначений захисник, з яким він фактично не мав можливості конфіденційного спілкування, оскільки знайомство з адвокатом, яка була в приятельських стосунках із слідчим, відбувалося у присутності або на очах у працівників міліції. При цьому призначений адвокат формально віднеслася до виконання обов`язків захисника, не надаючи підозрюваному реальної правової допомоги, не виявила викладені вище порушення закону і прав підозрюваного, не перешкоджала нічному допиту і допустила нічний допит підозрюваного.

Позивач подавав численні заяви, клопотання та скарги щодо зміни йому запобіжного заходу: 18 липня 2011 р., 03 серпня 2011 р., 13 вересня 2011 р., 27 вересня 2011 р., 28 вересня 2011 р., 20 жовтня 2011 р., 27 жовтня 2011 р., 20 листопада 2011 р., 06 лютого 2012 р., 13 серпня 2012 р., 18 квітня 2013 р., 25 грудня 2013 р., 25 серпня 2014 р., 27 січня 2015 р., 04 червня 2015 р., 15 червня 2015 р., 12 липня 2015 р., 23 грудня 2015 р., 19 лютого 2016 р, 07 квітня 2016 р., 13 липня 2016 р. та в інші дати.

Приморським районним судом м. Одеси відмовлено в зміні для ОСОБА_1 запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд 18 липня 2011 р., 17 жовтня 2011 р., 28 листопада 2011 р., 23 квітня 2012 р., 08 жовтня 2012 р., 11 березня 2013 р.; 25 грудня 2013 р., 26 березня 2014 р., а також і в інші дати.

Апеляційним судом Одеської області відмовлено в зміні для ОСОБА_1 запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд 25 листопада 2014 р.

Київським районним судом м. Одеси відмовлено в зміні для ОСОБА_1 запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд 10 лютого 2015 р., 18 червня 2015 р., 01 лютого 2016 р., 29 квітня 2016 р.

Позивач зазначав, що під час судового розгляду кримінальної справи з 17 червня 2011 р. по 24 жовтня 2016 р. в Приморському районному суді м. Одеси, апеляційному суді Одеської області та Київському районному суді м. Одеси ОСОБА_1 , перебував під вартою в Одеському слідчому ізоляторі і доставлявся в судові засідання спеціальним автомобілем, обладнаним для перевезення (етапування) підозрюваних і обвинувачених («автозак»). Зазначені автомобілі з суцільнометалевими кузовом не мали вентиляції, опалення, а часто і освітлення, обладнані металевими клітками; влітку сильно нагрівалися, а взимку було дуже холодно. Так, під час розгляду справи у вказаний період перебування позивача під вартою в Одеському слідчому ізоляторі Приморським районним судом м. Одеси призначено та проведено 52 судових засідання; апеляційним судом Одеської області призначено та проведено 1 судове засідання; Київським районним судом м. Одеси призначено та проведено 40 судових засідань.

В спеціальних автомобілях («автозаках»), обладнаних для перевезення (етапування) підозрюваних та обвинувачених з Одеського слідчого ізолятора до Приморського районного суду м. Одеси облаштовано 3 металеві клітки, розміром приблизно 1,8 м х 2 м, в яких розміщувалось по 5-6 заарештованих. В спеціальних автомобілях («автозаках»), обладнаних для перевезення і етапування) підозрюваних та обвинувачених з Одеського слідчого ізолятора до Київського районного суду м. Одеси облаштовано приблизно 8 металевих кліток («стаканів»), розміром приблизно 1м х 1м, в яких розміщувалось по одному заарештованому.

Загальна кількість судових засідань, в які доставлявся позивач спеціальним автомобілем, обладнаним для перевезення (етапування) підозрюваних і обвинувачених («автозак»), а по закінченню знову повертався в цьому ж спеціальному автомобілі в Одеський слідчий ізолятор складає 93 судові засідання.

Позивач зазначав, що загалом із Одеського слідчого ізолятора його доставляли в клітці спеціального автомобіля, обладнаного для перевезення (етапування) підозрюваних і обвинувачених («автозак») до Приморського районного суду м. Одеси, апеляційного суду Одеської області та Київського районного суду м. Одеси 93 рази та 93 рази після проведення судових засідань в цей же день повертали в металевій клітці такого ж спеціального автомобіля до Одеського слідчого ізолятора. Всього в металевих клітках спеціального автомобіля він здійснив 186 перевезень (етапувань) зі слідчого ізолятора до суду і з суду до слідчого ізолятора.

ОСОБА_1 зазначає, що в день судового засідання він майже цілий день знаходився без їжі та напоїв, і перебував в камері для арештованих осіб за виключенням часу проведення судового засідання. При цьому, незалежно від того, чи відбувалось в цей день судове засідання, або з будь-якоїсь причини відкладалось, він, знаходився в камері для арештованих осіб в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси до кінця робочого дня і приїзду автомобіля для перевезення заарештованих осіб, яким його знову доставляли до слідчого ізолятора.

З пояснень позивача вбачається, що камери слідчого ізолятора, в яких він перебував, різного розміру, крім нього в них знаходилось від 3 до 10 осіб, його особистий простір складав до 2 м2; в безпосередній близькості знаходились туалет без унітаза і з дірою в підлозі, умивальник, обідній стіл; туалет відгороджений від житлової зони невисокою перегородкою і без дверей. В камерах погане цілодобове тьмяне електричне освітлення, природне освітлення було недостатнім. Вентиляція та свіже повітря практично були відсутніми. Літом в камерах була задуха, а зимою холодно. Також в камерах не було гарячої води. На стінах та стелі цвіль, грибок, сирість. Погана якість постільної білизни, зношені подушки та ковдри, старі рвані матраци з клопами. В камерах водилась безліч паразитів: таргани, клопи, комари, мухи. Були відсутні гігієнічні засоби та обмеження в прийнятті душу: один раз на тиждень. Прогулянка один раз на добу. Недостатня кількість їжі, також їжа неякісна, відсутні свіжі овочі та фрукти. Позивач зазначав, що він не курив, а співкамерники курили, від постійного тютюнового диму позивач фактично став пасивним курцем, від чого на протязі всього тримання його під вартою в слідчому ізоляторі відчував не тільки душевні страждання, але й відчутне погіршення здоров`я.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року до позивача застосовано попереднє обмеження у вигляді заборони виїзду за межі України до закінчення судового розгляду справи.

У відповідності до письмового зобов`язання на ОСОБА_1 покладені наступні обов`язки: з`являтися на виклик до суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це суддю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу судді; повідомляти суддю про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

ОСОБА_1 зазначає, що в результаті вищезазначених обмежень, в період з 25 жовтня 2016 р. по 12 грудня 2022 р. йому заподіяна моральна шкода, що викликала глибокі душевні страждання в результаті такого відношення, в приниженні честі та гідності його як фізичної особи, а також у відсутності можливості планувати своє подальше життя та місце роботи, поїздки в інші регіони для відпочинку та лікування.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, а відтак, відхиляє доводи відповідачів щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить із наступного.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідност.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В Постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року №610/3221/19-ц зазначено, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у Постановах від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, від 24 квітня 2017 року у справі №6-2885цс16, від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, тобто з інших підстав, ніж неправомірне перебування під судом та слідством, судам необхідно виходити із загальних положень про відшкодування шкоди, які вимагають враховувати характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі фактичні підстави позову, якими обґрунтовано як обставин спричинення, так і розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом, зазначив, що підставою відшкодування моральної шкодила є перебування під слідством чи судом. Інших самостійних підстав для відшкодування моральної шкоди позивач не зазначає.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вказаної вище норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

У Постанові від 20.09.2018 року у справі №686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

У Постанові Верховного Суду від 25.05.2022 року у справі №487/6970/20 зазначено, що грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності, справедливості.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц зазначила, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №757/24363/20.

В Законі України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 квітня 2024 року становить 8 000 гривень.

Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 8 000 грн., тому сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача складає 1137066,70 гривень, виходячи із наступного розрахунку: 142 місяці 4 дні х 8000 грн.

Таким чином до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 підлягає моральна шкода в загальному розмірі 1137066,70 гривень.

Крім того, такий розмір для відшкодування моральної шкоди, що завдана позивачу, є мінімальним розміром, який гарантований законом.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, а також із врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1137066,70 гривень.

При поданні даного позову позивач звільнений від оплати судового збору, тому оплату судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст.12, 13, 259, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, 15, 16, 23, 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 1137066,70 гривень.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Куриленко

Повний текст рышення складено 19 грудня 2024 року