Р І Ш Е Н Н Я№ 127/5738/24

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 436859-КС-004 про надання кредиту від 26.03.2023 року, що становить 266 010,98 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 60 200,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 196 860,98 грн; суми прострочених платежів за комісією 8 950,00 грн., та судові витрати.

Позов мотивований тим, що 26.03.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено договір № 436859-КС-004 про надання кредиту, відповідно до умов якого останній надано кредит в розмірі 63 000 грн., а позичальник зобов`язаний повернути вказані кошти та сплатити відсотки та комісію.

Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, яка станом на 12.02.2024 становить 266 010,98 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2024 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с.69)

26.04.2024 відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. У відзиві відповідач не заперечує, що між нею та ТОВ «Бізнес Позика» 26.03.2023 було укладено договір № 436859-КС-004 про надання кредиту. Відповідач заперечує проти нарахованої їй суми заборгованості, оскільки вона не підтвердження первинними документами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом існування боргу. Крім цього, надана позивачем паперова копія договору про надання кредиту, укладеного в електронній формі, не є оригіналом електронного доказу, який не було надано, а тому даний доказ не може братися до уваги. Крім цього, як зазначає відповідач, сума процентів у сумі 196 860,98 грн. нарахована поза межами строку користування кредитом, а тому не може бути стягнута. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову. (а.с.95-101)

06.05.2024 представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» - Виноградов Ю.Е. надав відповідь на відзив, в якому заперечує проти тверджень відповідача, викладених у відзиві. Зазначає, що визнання відповідачем факту укладення нею з ТОВ «Бізнес Позика» кредитного договору, з одночасним проханням відмовити в задоволенні позову в повному обсязі суперечить принципу добросовісної поведінки. Надана позивачем роздруківка електронного доказу відповідає вимогам законодавства та є належним і допустимим доказом. Позивач надав відповідачу кредитні кошти, та здійснював нарахування процентів і комісії відповідно до умов договору, враховуючи часткове погашення заборгованості відповідачем. (а.с.109-123)

06.05.2024 представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» - Виноградов Ю.Е. надав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що відсотки за користування кредитом нараховувались виключно в межах строку, встановленого кредитним договором, а саме до 10.09.2023. Після 10.09.2023 відсотки не нараховувались. (а.с.157-158)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.05.2024 задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Бізнес Позика» Виноградова Ю.Е. Витребувано з АТ КБ банк «Приватбанк» відповідне рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ); виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за 26.03.2023. (а.с.167)

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» - Виноградов Ю.Е. у судове засідання не з`явився, в додаткових поясненнях від 14.05.2024 (а.с.170-171) просив розгляд справи проводити у його відсутність, позов підтримує, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що оскільки вона вже брала кредити у ТОВ «Бізнес Позика» та своєчасно повертала їх, позивач пропонував їй кредити у більшому розмірі. Згідно її слів, даний договір про надання кредиту уклала не вона, а її син, заволодівши її телефоном. Вона намагалася врегулювати питання, щодо сплати заборгованості з позивачем, проте останній висунув їй вимогу про повернення 60 000 грн. однією сумою, що для неї є неможливим. Розмір відсотків, які були нараховані, вважає несправедливим та недоведеним. Повідомила, що по мірі можливостей здійснювала погашення боргу. З огляду на викладене, в задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, з візуальної форми послідовності дій клієнта, що 26.03.2023 ОСОБА_1 зайшла в особистий кабінет та передала ТОВ «Бізнес Позика» інформацію про обрані клієнтом умови кредиту. (а.с.30-31)

26.03.2023 Гангалюк підписала паспорт споживчого кредиту. (а.с.13-14)

26.03.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (офертою) укласти договір №436859-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит (електронна форма). (а.с.20-24)

26.03.2023 ОСОБА_1 підписала прийняття (акцепт) пропозиції №436859-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна Форма). (а.с.25-29)

26.03.2023 ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» підписали договір №436859-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна Форма). (а.с.15-19) Відповідно до умов договору, сторони уклали цей договір про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 63 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту в порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». (п.2.1) Строк, на який надається кредит 24 тижні. (п.2.3) Стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом в день 1,15013493, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) дії договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п.2.4). Комісія за надання кредиту 9 450 грн. (п.2.5). Загальний розмір наданого кредиту 63 000 грн. (п.2.6) Термін дії договору до 10.09.2023 (п.2.7). Дата видачі кредиту 26.03.2023 (п.2.10). Мета (цілі) отримання кредиту для придбання товарів (робіт, послуг)для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом. Кредитодавець зобов`язаний протягом 3 робочих днів з дня укладення договору надати позичальнику кредит, вказаний в п.2.1 договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 договору (п.3.1). Також, в договорі є графік платежів (п.3.2.3). В розділі 8 договору зазначено номер картки ОСОБА_1 НОМЕР_3 .

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-240528/64313 від 02.06.2024, банківська картка № НОМЕР_1 (IBAN № НОМЕР_4 ) випущена на ім`я ОСОБА_1 (а.с.186)

Отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту у сумі 63 000 грн., наданого трьома платежами - 25 000 грн., 25 000 грн. та 13 000 грн. підтверджується довідками ТОВ «Елаенс» від 17.04.2024 (а.с.33-34) та випискою АТ КБ «Приватбанк» за 26.03.2023 (а.с.187)

Станом на 14.02.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Бізнес Позика» становить 266 010,98 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 60 200,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 196 860,98 грн; суми прострочених платежів за комісією 8 950,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с. 10-12) При цьому, як вбачається з даного розрахунку, відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості. Вказана обставина також визнається відповідачем.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п. 1ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договорів (оферту) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозицію укласти договорі є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (стаття 641 ЦК України).

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (частина 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що оскільки позивачем не було надано оригінал електронного доказу, а вона ставить під сумнів відповідність паперової копії оригіналу договору про надання кредиту, суд не повинен брати такий доказ до уваги, суд до уваги не бере, з огляду на наступне.

У матеріалах справи є роздруківки паспорту споживчого кредиту, пропозиції (оферти) укласти договір №436859-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна Форма), прийняття (акцепту) пропозиції №436859-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна Форма), договору №436859-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна Форма).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, у суду не було сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу.

Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20.

Також суд звертає увагу на те, що змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідач по справі, усупереч наведеним приписам процесуального закону, стверджуючи про неналежність поданих позивачем доказів, разом з цим не надала суду жодного доказу на спростовування обставин, якими обґрунтований позов, а також не заявила клопотання про витребування оригіналу електронного договору, тобто позиція відповідачки, по суті, є необгрунтованою.

Також суд звертає увагу на те, що відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості, а також надала свою пропозицію щодо встановлення графіку повернення заборгованості, тобто фактично звернулася з проханням розстрочити сплату боргу.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частина перша статті 11 ЦК України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 916/2403/18.

Таким чином, оскільки відповідачем не заперечувався факт укладення договору, нею було вчинено дії, що свідчать про визнання боргу, в матеріалах справи відсутні докази того, що договір було визнано недійсним в цілому або в частині положень, відсутні докази того, що надані позивачем паперові копії електронного договору не відповідають оригіналу, суд не вбачає підстав для того, аби не брати до уваги надані позивачем докази, а саме роздруківки паспорту споживчого кредиту, пропозиції (оферти) укласти договір №436859-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна Форма), прийняття (акцепту) пропозиції №436859-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна Форма), договору №436859-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна Форма).

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Згідно з приписом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до приписів ч.1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проте відповідач умови договору № 436859-КС-004 про надання кредиту від 26.03.2023 своєчасно і в повному обсязі не виконувала, кредит не сплачувала.

Таким чином відповідач порушила вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умови договору і станом на 14.02.2024 наявна заборгованість у сумі 266 010,98 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 60 200,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 196 860,98 грн; суми прострочених платежів за комісією 8 950,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Твердження відповідача про те, що позивач нараховував їй відсотки поза межами строку користування кредиту суд до уваги не бере, оскільки воно не відповідає дійсності.

Так, в договорі № 436859-КС-004 про надання кредиту від 26.03.2023 зазначено, що строк, на який надається кредит становить 24 тижні. (п.2.3) Термін дії договору до 10.09.2023. (п.2.7).

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач здійснював нарахування відсотків у період з 26.03.2023 по 10.09.2023 включно. Після 10.09.2023, тобто після закінчення терміну дії договору, нарахування відсотків не здійснювалось.

Тобто, сума прострочених платежів по процентах 196 860,98 грн. була нарахована відповідно до умов договору, а тому є вірною та обгрунтованою.

Твердження позивача про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути належним доказом розміру боргу суд до уваги не бере, оскільки відповідач не надала жодного доказу на підтвердження того, що вказаний розрахунок є невірним, містить арифметичні помилки чи не відповідає дійсності з інших підстав. Відповідач також не надала свого розрахунку заборгованості на спростування розрахунку, наданого позивачем.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивач судовий збір в розмірі 3 192,13 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.1, 8 Закону України «Про споживче кредитування», ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 6, 205, 207, 509, 512, 516, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 611, 612, 625, 628, 629, 638, 639, 641, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст.19,76-81, 100, 141, 256, ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 436859-КС-004 про надання кредиту від 26.03.2023 року, що становить 266 010,98 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 60 200,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 196 860,98 грн; суми прострочених платежів за комісією 8 950,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір в розмірі 3 192,13 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, б. Лесі Українки, 26, оф.411;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 21.06.2024.

Суддя