ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2087/23
Провадження №2/477/245/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Клюсевич-Шараповою Н.М.,

під час підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому, з врахуванням уточнення позовних вимог, просила визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, площею 10,86 га, призначену для ведення товарної сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно, на яке вона претендує в порядку спадкування за заповітом. Однак оформити її в нотаріальному порядку вона не не взмозі через ряд обставин: відсутність оригіналу правовстановлюючого документу (державного акту) на ділянку, а також відсутність документального підтвердження для нотаріуса прийняття спадщини.

Вказуючи, що копією державного акту підтверджується право власності на земельну ділянку померлої, а довідками із сільської ради та свідками засвідчується факт проживання зі спадкодавицею на час її смерті, тому просила встановити факт її проживання з померлою ОСОБА_2 на час її смерті, а також визнати за нею право власності земельну ділянку.

В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце була повідомлені належним чином; позивачка надала заяву з проханням розглянути справ без її участі, задовольнивши позов; представник відповідача подав також заяву про визнання позову та можливість розглянути справу без його участі.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на час смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме та рухоме майно, зокрема на земельну ділянку, площею 10,86 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах цього ж району, на тепер в складі Галицинівської сільської ради.

Земельна ділянка належала їй відповідно до державного акту серії МК № 11172, виданого 20 вересня 2002 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Часом відкриття спадщини є день його смерті.

На час смерті ОСОБА_2 діяли положення Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України).

Так, норми ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За свого життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 02 липня 2004 року секретарем виконавчого комітету Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла на випадом своєї смерті вказану земельну ділянку ОСОБА_1 , тобто позивачці.

Проте, звернувшись до нотаріуса за оформлення спадщини на земельну ділянку вона отримала письмові роз`яснення про неможливість нотаріального оформлення спадщини, оскільки не представила належним чином оформлений правовстановлюючий документ на землю, а також дані щодо прийняття нею спадщини, оскільки за місцем проживання спадкодавиці вона не була зареєстрована.

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, нотаріус перевіряє коло спадкоємців, факт прийняття спадщини, наявність документів на майно, а за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

З положень ст. 316 ЦПК України вбачається, що у разі справи про окреме провадження повинні розглядатися спільно в одному провадженні разом з позовними вимогами. Які стосуються визнання права власності на майно. Тобто позивачкою правомірно заявлено до суду прохання встановити факт родинних відносин разом з вимогою визнати за нею право власності на спадкове майно.

В ч. 1 ст. 315 цього ж Кодексу визначено які суд розглядає факти, що мають юридичне значення, однак цей перелік не є вичерпним, бо частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини має наслідком виникнення майнових прав на спадщину, тому можливо вирішення в порядку зазначених положень закону.

Відповідно до наданих позивачкою доказів, зокрема й довідки Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 20 лютого 2024 року на час смерті спадкодавиці ОСОБА_2 , позивачка постійно проживала з нею, хоча й без реєстрації.

Тому суд вважає доведеним факт прийняття спадщини.

На підтвердження права власності спадкодавиці на спадщину у виді земельної ділянки площею 10,86 га їй був оформлений державний акт МК № 11172, виданий 20 вересня 2002 року, копія якого надана суду.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка за життя належала ОСОБА_2 і після її смерті входить до складу спадщини, а тому в порядку спадкування повинна відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі, як спадкоємиці за заповітом, з врахуванням підтвердження факту прийняття нею спадщини.

Беручи до уваги, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 215 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт, за яким ОСОБА_1 постійно проживала із ОСОБА_2 на час її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, площею 10,86 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, яка їй належала відповідно до державного акту серії МК № 11172, виданого 20 вересня 2002 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко