КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4968/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 361/8072/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Чухраєвою Надією Сергіївною , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Сердинського В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа -Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у їх вихованні та спілкуванні з ними

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо,

встановив:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у їх вихованні та спілкуванні з ними.

Позивач зазначав, що з 2005 року до 16 січня 2020 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У цей період у них народилися двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення спільного проживання сторін діти залишилися проживати разом з матір`ю за адресою село Княжичі Броварського району Київської області.

Припинивши спільне проживання, 16 січня 2020 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утриманні дітей, за умовами якого сторони погодили окрім іншого порядок здійснення батьківських прав. Відповідно до п. 2.1. договору батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю, брати сина чи доньку або сина та доньку до себе за місцем свого проживання чи місцем перебування.

Пунктом 2.3 договору сторони визначили, що батько має право, попередньо повідомивши матір про свій намір та адресу перебування дітей, брати сина та/або доньку до себе за місцем свого проживання чи перебування, включаючи за межами України, у такі дні: 1) у суботу та неділю - кожного другого тижня; 2) у період літніх канікул (на строк не менше ніж 23 календарні дні); 3) кожного другого Нового року (на весь період новорічних свят); 4) кожного другого Великодня (Песах); 5) кожного другого Єврейського Нового року (Рош ха Шана) на весь період новорічних свят; 6) кожного другого Єврейського свята чуда (Ханука) на весь період святкування.

Відповідно до п. 2.4 мати не має права і не буде прямо чи опосередковано перешкоджати, унеможливлювати чи обмежувати перебування сина та/або доньки з батьком.

Звертає увагу на те, що відповідач не виконує умови договору, чинить перешкоди у спілкуванні батька з його дітьми, необґрунтовано відмовляє йому у зустрічах з дітьми, обманює його з приводу неможливості зустрічі з дітьми через їх зайнятість або відпочинок. Для відповідача є цілком нормальним повідомляти йому, що діти перебувають на відпочинку і фізично не можуть зустрітись з ним, в той же час він випадково зустрічає своїх дітей на прогулянці в парку. Мати дітей спочатку просто відмовляла йому в зустрічах з дітьми, а на час пред`явлення позову взагалі не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення.

Наголошує на тому, що з того часу, як відповідач почала чинити йому перешкоди в спілкуванні з дітьми, вона неодноразово записувала дітей на прийом до психотерапевта. Жодної інформації про необхідність та причини відвідування дітьми спеціалістів такого напрямку відповідач всупереч умовам вищезазначеного договору йому не повідомляла, що, у свою чергу, обмежує його право на участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Він має право бути повідомленим про стан здоров`я дітей, про усі особливості їхнього розвитку, їхні потреби, проблеми та інтереси.

Позивач намагався вирішити дане питання у позасудовому порядку мирним шляхом, приїжджав до будинку у селі Княжичі Броварського району Київської області, де діти проживають разом з матір`ю, однак зустрітись з ними так і не вдається, оскільки відповідач не дозволяє дітям йти на контакт з ним. З дітьми в нього теплі відносини, він піклується про їхній добробут та забезпечує їм достойний рівень життя. Вищезгаданим договором сторони погодили сплату аліментів у розмірі по 15 075 грн. на кожну дитину щомісячно. Така сума є достатньою для повного утримання дітей їхнього віку та для забезпечення їх розвитку.

Зрозумівши, що спільної мови з відповідачем він знайти не може, а вона й надалі продовжує чинити перешкоди його спілкуванню з дітьми, позивач змушений був звернутися до Броварської районної державної адміністрації із заявою про визначення способів його участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області від 05 жовтня 2020 року №308 визначено порядок побачень з дітьми окремо проживаючому батьку ОСОБА_3 , встановлено такі дні та години, під час яких він може зустрічатись та спілкуватись з дітьми: кожного другого та четвертого тижня щомісяця з 13 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі; літні канікули - не менше 23 днів; кожне друге свято Нового року (якщо два дні поспіль, то з проживанням); весняні, осінні та зимові канікули - не менше половини їх тривалості, включаючи проживання на території батька; Єврейські свята (якщо припадають на вихідні чи канікули, то з ночівлею на території батька); поїздки за кордон не менше 2 разів на рік за згодою матері дітей.

Відповідно до пункту 3 даного розпорядження ОСОБА_1 надано рекомендації не чинити перешкод батьку у спілкуванні та вихованні дітей. Однак, дане розпорядження відповідач не виконує, оскільки не бажає, щоб батько спілкувався з дітьми.

Отже, всупереч даному розпорядженню, а також укладеному між сторонами договору про участь у вихованні та утриманні дітей, та всупереч нормам сімейного законодавства відповідач продовжує чинити перешкоди його спілкуванню із дітьми та не дозволяє дітям бачитись з батьком. Такими діями відповідач унеможливлює виконання позивачем батьківських обов`язків та реалізацію батьківських прав.

Посилаючись на викладене, позивач просив:

- зобов`язати ОСОБА_1 усунути йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з його неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визначити ОСОБА_3 способи участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, встановивши такий графік виховання та спілкування: кожного другого та четвертого тижня щомісяця з 13 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі; літні канікули - не менше 23 днів; кожне друге свято Нового року - на весь період святкування, якщо два дні поспіль, то з проживанням дітей у місці проживання батька; весняні, осінні та зимові канікули - не менше половини їх тривалості, включаючи проживання дітей у місці проживання батька; єврейські свята: Великдень - (Песах), Єврейський Новий рік - (Рош ха Шана), Єврейське свято чудо - (Ханука) - якщо припадають на вихідні чи канікули, то з ночівлею у місці проживання батька; поїздки за кордон 2 рази на рік за згодою матері дітей.

У лютому 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, в якому просить:

- визначити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом призначення побачення кожної третьої неділі місяця з 12:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання дитини з врахуванням режиму дня та відпочинку дитини з врахуванням її здоров`я, потреб та інтересів за попередньою домовленістю з її матір`ю - ОСОБА_1 виключно за власним бажанням та особистою згодою дитини;

- визначити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом призначення побачення кожної третьої неділі місяця з 12-00 год. до 17-00 год. за місцем проживання дитини з врахуванням режиму дня та відпочинку дитини з врахуванням її здоров`я, потреб та інтересів за попередньою домовленістю з її матір`ю ОСОБА_1 виключно за власним бажанням та особистою згодою дитини у присутності значимих для дитини людей або із залученням психолога, враховуючи його нестабільний психоемоційний стан, який триває досі і пов`язаний з вчиненням ОСОБА_3 08 серпня 2020 року фізичного домашнього насильства стосовно дідуся дитини.

- стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей по 25 000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09.02.2021 року і до досягнення дітьми повноліття, оскільки збільшилися витрати на дітей, необхідні для забезпечення їх розвитку, і батьки відповідно до п.п. 3.3.7 п. 3.3 ч. 3 договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року зобов`язалися переглянути розмір аліментів, передбачений п.п. 3.3.1 п. 3.3 ч. 3 даного договору; стягнути заборгованість зі сплати аліментів в сумі 92 150 грн., яка виникла внаслідок невиконання ним зазначеного договору, а також судові витрати в розмірі 14 908 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2023 року прийнято відмову представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвоката Чухраєвої Н.С. від позовних вимог до ОСОБА_3 в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Закрито провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2023 року первісний позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з його неповнолітньою донькою ОСОБА_4 та з його малолітнім сином ОСОБА_5 .

Визначено ОСОБА_3 способи участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, місце та час спілкування ОСОБА_3 з його неповнолітньою донькою ОСОБА_4 та з його малолітнім сином ОСОБА_5 , встановивши такий графік виховання та спілкування:

- кожного другого та четвертого тижня щомісяця з 13 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі;

- літні канікули - 23 календарні дні;

- кожне друге свято Нового року - на весь період святкування, якщо два дні поспіль, то з проживанням дітей у місці проживання батька ОСОБА_3 ;

- весняні, осінні та зимові канікули - половину їх тривалості, включаючи проживання дітей у місці проживання батька ОСОБА_3 ;

- єврейські свята: Великдень (Песах), Єврейський Новий рік (Рош ха Шана), Єврейське свято чудо (Ханука) - на весь період святкування, якщо свята припадають на вихідні чи канікули, то з ночівлею у місці проживання батька ОСОБА_3 ;

- поїздки за кордон з батьком ОСОБА_3 2 рази на рік за згодою матері дітей ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - Чухраєва Н.С. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині визначення графіку виховання та спілкування і ухвалити в цій частині нове рішення, яким встановити для ОСОБА_3 графік спілкування із дітьми, який запропонований у висновку органів опіки та піклування, а саме:

- перші три місяця II та IV неділі місяця з 13.30 год. до 14.30 год. за допомогою мобільних додатків Zoom чи Skype; в подальшому II та IV неділі місяця з 13.00 год. до 17.00 год., за місцем проживання дітей, в присутності їх матері (протягом пів року);

- в подальшому, II та IV неділі місяця з 13.00 год. до 17.00 год. без присутності матері дітей та не за їх місцем проживання, за згоди дітей.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції порушена реалізація процесуальних прав сторони відповідача на заперечення, висловлення думки проти доводів позивача, обмежено сторону відповідача на доступ у розгляді справи та можливість поставити питання свідкам позивача, оскільки належного повідомлення судом про розгляд справи, призначений на 08 серпня 2023 року, матеріали справи не містять.

Зазначає, що сторона відповідача заявляла клопотання про виклик свідків, серед яких були і діти сторін, з метою з`ясувати їхню думку щодо розв`язання спору. Вказане клопотання було задоволено і зазначено, що щодо допиту дітей сторін буде вирішено пізніше. Однак, судом першої інстанції так і не було вирішено питання щодо виклику дітей для заслуховування їх думки.

Наголошує, що судом безпідставно відхилено графік, запропонований органами опіки та піклування, об`єктивних мотивів необґрунтованості рішення органу опіки та піклування судом не наведено, як і мотивів та обґрунтування того, що вказаний графік суперечить інтересам дитини. Погодження судом із графіком, який просив встановити позивач, суперечить принципу повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого вирішення справи та оцінки доказів, з`ясування всіх обставин справи, тому що позивачем жодним чином не обґрунтовано, як саме такі способи участі у вихованні відповідають інтересам дітей. Судом також не досліджено відповідність графіку позивача інтересам дітей.

Посилається на те, що незрозуміло яким чином суд першої інстанції не маючи відповідної психологічної освіти та кваліфікації робить висновок про порушення у висновках Центру нейропсихологічної регуляції та психотерапії за результатами експериментально-психологічного дослідження 08.07.2020, ОСОБА_6 від 20.07.2020, висновок спеціаліста щодо результатів психодіагностичного дослідження з малолітньою дитиною ОСОБА_5 від 04.12.2020, психологічних методик. Фактично, при оцінці цих доказів, суд перебрав на себе роль експерта та психолога, що є неприпустимим. Звертає увагу, що предметом дослідження фахівця у висновку 1-22/01 від 22.01.2021 був виключно висновок № 554/08/20 за результатами проведення психологічного експертного дослідження від 28.08.2020, що слідує із самого тексту висновку фахівця. Таким чином, посилання суду на цей висновок при відхиленні трьох інших висновків, наданих відповідачкою, є абсолютно безпідставним та необґрунтованим. Враховуючи зазначене, суд невмотивовано та необґрунтовано відхилив докази, надані стороною відповідачки. Крім того, такий доказ як висновок експерта від 03.09.2021 за результатами судової психологічної експертизи, проведеної в рамках цивільної справи № 361/8072/20 взагалі був проігнорований судом першої інстанції, йому не надано жодної оцінки, не зазначено про його прийняття або відхилення, при тому, що судом було задоволено клопотання про його долучення до матеріалів справи.

Звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні, обґрунтовуючи підстави для відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 та фактично зазначаючи, що остання є неналежним позивачем за таким позовом, суд першої інстанції вдається до аналізу належності обраних нею способу судового захисту. Вказане є порушенням норм процесуального права та суперечить наступній правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17.

Також, оскаржуваним рішенням суду окрім графіку спілкування із малолітнім ОСОБА_5 , було також встановлено графік спілкування із неповнолітньою ОСОБА_4 . Як вже було зазначено, вказаний графік грубо суперечить інтересам дітей, прийнятий із повним ігоруванням їхньої думки та необхідності встановлення графіку, який передбачав би адаптивний період для дітей, з урахуванням напруженості у стосунках з батьком та абсолютного небажання спілкуватись із ним, ретравматизації, яку спричиняють зустрічі дітей і батька. Разом з цим, судом першої інстанції під час прийняття рішення не було враховано те, що доньці сторін майже 18 років, вона є неповнолітньою та має неповну цивільну дієздатність в силу приписів цивільного законодавства України. ОСОБА_4 на день прийняття оскаржуваного рішення майже досягла повноліття, її вік передбачає здатність чітко формувати і усвідомлювати свої бажання, розуміти наслідки тих чи інших дій, неодноразово зазначала про своє небажання спілкуватись із батьком. Вказане встановлено матеріалами справи, зокрема, заявою ОСОБА_4 до органів опіки та піклування від 01.10.2020 року. Думка дитини не змінилась і через 2 роки, адже вказане також було встановлено органами опіки та піклування у відповідному висновку, від якого безпідставно відступив суд першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 , вважаючи рішення суду законним та прийнятим з додержанням норм процесуального права, а доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на нормах закону, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Вважає що суд розглянув справу у їхню відсутність з дотриманням норм ЦПК України, оскільки повідомлення про дату, час і місце проведення судового засідання представника відповідача здійснено судом з використанням засобів мобільного зв`язку.

Вказує, що суд допитав свідків у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 240 ЦПК України. Суд дійшов обґрунтованого висновку про відхилення висновку органу опіки та піклування, мотивуючи тим, що він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дітей, виходячи з того, що спілкування батька з дітьми за допомогою мобільних додатків є неможливим, що, у свою чергу, встановлено постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року, якою суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не бачиться та не спілкується з дітьми протягом тривалого періоду, відповідач не допускає позивача, як батька, до дітей для спілкування навіть за допомогою мобільних додатків.

Крім того, суд вірно вважав, що орган опіки та піклування не врахував положення ч. 1 ст. 151 СК України. Також не врахував того, що жоден нормативно-правовий акт в галузі сімейного права не передбачає виховання батьками дітей та спілкування з ними за допомогою мобільних додатків «Zoom» чи «Skype». Також суд вірно вважав, що запропонований органом опіки та піклування такий адаптивний період спілкування дітей з батьком, як початок спілкування за допомогою мобільних додатків, призведе не до зближення дітей з батьком, а навпаки, призведе до ще дальшого їх відчуження.

Суд обґрунтовано відхилив висновки за результатами проведення психологічного експертного дослідження сина сторін ОСОБА_5 , оскільки врахував ту обставину, що ОСОБА_3 , як батько дитини, не був повідомлений відповідачем про зміни в поведінці сина та погіршення його психоемоційного стану, про доцільність і необхідність звернення до спеціалістів психологів, виходячи з пунктів 3.2.4, 3.2.6 договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16.01.2020 року, який був чинним з 16.01.2020 до 12.04.2023 року. Суд вірно врахував ту обставину, що відповідач не надала суду доказів медичних висновків дитячого лікувального закладу про доцільність і необхідність такого звернення до спеціалістів психологів, які не є спеціалістами в галузі медицини. Суд вірно вважав безпідставними посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 чинить психологічний тиск на неї та дітей, вчиняє домашнє насилля по відношенню до матері дітей та самих дітей, оскільки відповідач не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів вчинення позивачем домашнього насильства відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Наголошує, що відповідач категорично відмовилася виконувати нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утриманні дітей від 16.01.2020 року та розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області № 308 від 05.10.2020 року «Про визначення порядку участі у вихованні дітей та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку - ОСОБА_3 ».

Звертає увагу, що врахувавши пріоритетність інтересів дітей, факт тривалого проживання дітей з матір`ю та їх психологічний стан, та за обставин даної справи суд дійшов вірного висновку, що згода дітей на їх виховання батьком та спілкування з ним не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та їх інтересів. При цьому суд врахував висновок у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №750/9620/20.

Наголошує, що відповідач жодного разу не забезпечила явку дітей в судове засідання, що давало б підстави суду їх допитати відповідно до ч. 4 ст. 240 ЦПК України. Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що позивач за три роки знаходження справи в суді не відвідав жодне судове засідання, що, на думку відповідачки, свідчить про його незацікавленість у вирішенні спору, ставлення до дітей та до виконання своїх батьківських обов`язків, є також безпідставними, оскільки позивач у відповідності з положеннями ст.58 ЦПК України скористався правом брати участь у судовому процесі через представника.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник Чухраєва Н.С. підтримали доводи апеляційної скарги та просили скаргу задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 - Щиголь В.В. вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому судом відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України визнано за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Допитана в судовому засіданні за клопотанням відповідача спеціаліст - психолог ОСОБА_10 пояснила, що за заявою ОСОБА_1 здійснювала психологічні дослідження стану малолітнього ОСОБА_5 , який після інциденту побиття ОСОБА_3 батька ОСОБА_1 був наляканим та не хотів спілкуватись із батьком, до якого у нього сформувалось негативне ставлення. Для малолітнього ОСОБА_5 - чужа людина, оскільки з 2020 року він фактично його не бачить і не спілкується з ним.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що була нянею та вихователькою ОСОБА_5 з 3-х років, на даний період часу також займається з ним уроками, тому добре знає сім`ю сторін. Батько ОСОБА_3 не займався вихованням ОСОБА_5 , проявляв нетерпіння, одного разу жбурнув у дитину конструктором. Коли у вересні 2023 року ОСОБА_3 приїхав зустрітись із дітьми, то ОСОБА_5 не хотів з ним зустрічатись, плакав, кричав : не хочу, не буду, та на агресивну пропозицію батька «вийди, будь мужиком» ОСОБА_5 відповів йому нецензурною лайкою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності обов`язкових підстав для скасування рішення, оскільки відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд даної справи в судовому засіданні, колегія суддів відхиляє , виходячи з наступного.

З даним позовом позивач звернувся до суду 18 листопада 2020 року, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 15 лютого 2021 року.

09 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком , який проживає окремо, стягнення аліментів.

Також 09 лютого 2021 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , в якому відповідач просила відмовити у задоволенні основного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у їх вихованні та спілкуванні з ними. ( а.с. 159- 168, т.1).

Згідно з довідкою секретаря судових засідань від 15 лютого 2021 року, сторони в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладено на 15 березня 2021 року.

В судовому засіданні 15 березня 2021 року, відповідно до протоколу судового засідання, була присутня відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_14 , ухвалою суду від 15 березня 2021 року первісний та зустрічний позови були об`єднані в одне провадження, розгляд справи відкладено на 07 квітня 2021 року.

Згідно з довідкою секретаря судових засідань від 07 квітня 2021 року, у зв`язку зі встановленням у суді особливого режиму роботи через підвищення захворюваності на Covid

-19, справу знято з розгляду та призначено на 19 травня 2021 року.

19 травня 2021 року сторони в судове засідання не з`явились, представник позивача ОСОБА_3 - Щиголь В.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його перебуванням на лікарняному. Розгляд справи було відкладено на 17 серпня 2021 року ( а.с. 113 - 120, т. 2).

Відповідно до протоколу судового засідання від 17 серпня 2021 року, в судовому засіданні були присутні представник позивача Щиголь В.В. , відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_15 . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 та зупинено виконання рішення органу опіки та піклування, а саме розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області «Про визначення порядку участі у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку - ОСОБА_3 » № 308 від 05.10.2020 року, до вирішення спору в суді. (а.с. 145-146, т. 2). У підготовчому засіданні оголошено перерву до 20 вересня 2021 року.

20 вересня 2021 року сторони в судове засідання не з`явились, розгляд справи було відкладено на 06 жовтня 2021 року.

В підготовчому судовому засіданні 06 жовтня 201 року були присутні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_16 , відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_14 , судом були задоволені клопотання сторін про виклик та допит свідків прийнято ухвалу про витребування у Органу опіки та піклування висновку щодо порядку участі у вихованні дитини окремо проживаючому батьку, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 06 грудня 2021 року ( а.с. 221,т. 2).

06 грудня 2021 року сторони в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладено на 16 березня 2022 року.

16 березня 2022 року справу було знято з розгляду у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, розгляд справи відкладено на 25 травня 2022 року.

13 травня 2022 року Органом опіки та піклування було надіслано до суду рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 10.05.2022 року № 202 « Про надання висновку до суду про визначення окремо проживаючому батькові ОСОБА_3 порядку участі у вихованні дітей» ( а.с. 2-14, т. 3).

20 травня 2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Чухраєвою Н.С. було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитись у судове засідання.

25 травня 2022 року розгляд справи було відкладено на 19 вересня 2022 року.

В судовому засіданні 19 вересня 2022 року були присутні представник позивача Щиголь В.В. та представник відповідача Чухраєва Н.С. , яка заявила клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду судами справ № 360/1906/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору про участь у вихованні та утримання дітей та справи № 361/8526/21 за позовом ОСОБА_1 до Броварської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження. Ухвалою суду від 19 вересня 2022 року у задоволенні клопотання відмовлено, в судовому засіданні оголошено перерву до 21 листопада 2022 року.

В судове засідання 21 листопада 2022 року сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 16 січня 2023 року.

16 січня 2023 року та 20 січня 2023 року розгляд справи відкладено у зв`язку із відключенням в суді електропостачання на 17 лютого 2023 року.

Відповідно до протоколу судового засідання від 17 лютого 2023 року, в судовому засіданні були присутні представник позивача Щиголь В.В. та представник відповідача Чухраєва Н.С. , які надали пояснення по суті спору, в судовому засіданні оголошено перерву для виклику та допиту свідків до 12 травня 2023 року.

12 травня 2023 року адвокатом Чухраєвою Н.С. та відповідачем ОСОБА_1 було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному після народження дитини 27 березня 2023 року, а представника відповідача Чухраєвої Н.С. - в судовому засіданні в Харківському районному суді Харківської області по розгляду кримінальної справи.

Згідно з довідкою секретаря судового засідання від 12 травня 2023 року, в судове засідання сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 30 травня 2023 року .

30 травня 2023 року відповідачем та її представником були подані до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки до 31 травня 2023 року відповідач перебуває на лікарняному.

Відповідно до протоколу судового засідання від 30 травня 2023 року, в судовому засіданні був присутній представник позивача Щиголь В.В. та з`явились свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які були допитані судом, та в судовому засіданні оголошено перерву до 07 червня 2023 року .

07 червня 2023 року адвокат Чухраєва Н.С. подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 продовжує перебувати на лікарняному до 14 червня 2023 року, а її представник перебуває у відрядженні у м.Харкові.

Згідно з довідкою секретаря судового засідання від 07 червня 2023 року , сторони в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладено на 08 серпня 2023 року, про що сторони були повідомлені судовими повістками та шляхом повідомлення у мобільний додаток Вайбер.

07 серпня 2023 року відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Чухраєва Н.С. подали клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 08 серпня 2023 року, у зв`язку з участю представника відповідача в іншому судовому засіданні в Другому апеляційному адміністративному суді.

В судовому засіданні 08 серпня 2023 року розгляд справи було продовжено за відсутності відповідача та її представника, ухвалено оскаржуване рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, відповідач та її представник були повідомлені про дату судового засідання 08 серпня 2023 року, а тому оскаржуване рішення не може бути скасоване з підстав, визначених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» (№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року)).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1, 3 статті 9 Конвенції).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15 березня 2021 року у справі № 750/1786/21, у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Вирішуючи питання про встановлення способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.»

У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17, провадження № 61-17718св18, зазначено, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20, провадження № 61-16244св21, зазначено, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено з матеріалів справи, з 2005 року до 16 січня 2020 року позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зокрема з 2016 року по 2019 рік за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль 19.08.2012 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кфар Саба Держави Ізраїль ( а.с. 77, т. 1).

Також відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Міністерством внутрішніх справи Держави Ізраїль 04.11.2019 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Кфар Саба, Держави Ізраїль ( а.с. 78, т. 1).

Після припинення спільного проживання діти залишились проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 в будинку по АДРЕСА_1 , а батько почав проживати окремо.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 16.04.2019 № 1662, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.10.2020, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 62,4 кв.м., житловою 24,7 кв.м., там і проживає.

16 січня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір про участь у вихованні та утриманні дітей, який посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори за №8-32, за умовами якого сторони визначили здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дітей.

Пунктом 2.1 було передбачено, що батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь який день тижня та у будь -який час, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю, брати сина чи доньку або сина та доньку до себе за місцем свого проживання чи місцем перебування.

Пунктом 2.3 договору сторони визначили, що батько має право, попередньо повідомивши матір про свій намір та адресу перебування дітей, брати сина та/або доньку до себе за місцем свого проживання чи перебування, включаючи за межами України, у такі дні: 1) у суботу та неділю - кожного другого тижня; 2) у період літніх канікул (на строк не менше ніж 23 календарні дні); 3) кожного другого Нового року (на весь період новорічних свят); 4) кожного другого Великодня (Песах); 5) кожного другого Єврейського Нового року (Рош ха Шана) на весь період новорічних свят; 6) кожного другого Єврейського свята чуда (Ханука) на весь період святкування.

08 серпня 2020 року у парку «Перемога» Дніпровського району м. Києва між ОСОБА_3 та ОСОБА_20 (дідом дітей), у присутності дітей відбувся конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_20 14.08.2020 звернувся із заявою про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення - заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, що передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

На даний період часу Дніпровським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000698 від 15.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року у справі № 755/14829/20 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, а саме у тому, що 08 серпня 2020 року приблизно о 17.30 год. за адресою: м. Київ, парк «Перемоги», вчинив домашнє насильство психологічного характеру до свого малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року у справі № 755/14829/20 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_3 за частиною першою статті 173-2 КУпАП скасовано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області від 05 жовтня 2020 року №308 визначено порядок побачень з дітьми окремо проживаючому батьку ОСОБА_3 , встановлено такі дні та години, під час яких він може зустрічатись та спілкуватись з дітьми:

- кожного другого та четвертого тижня щомісяця з 13 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі; літні канікули - не менше 23 днів; кожне друге свято Нового року (якщо два дні поспіль, то з проживанням); весняні, осінні та зимові канікули - не менше половини їх тривалості, включаючи проживання на території батька; Єврейські свята (якщо припадають на вихідні чи канікули, то з ночівлею на території батька); поїздки за кордон не менше 2 разів на рік за згодою матері дітей.

Згідно із пунктом 3 даного розпорядження ОСОБА_1 надано рекомендації не чинити перешкод батьку у спілкуванні та вихованні дітей.

У зв`язку із розглядом даної справи, відповідно до листа служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 31.12.2021 №105/78-2601, головними спеціалістами юридичного відділу вищевказаної служби проведено обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 . У ході обстеження встановлено, що квартира знаходиться на 5 поверсі 23 поверхового будинку, загальною площею 62 кв.м. Кухня-студія, спальна кімната, санвузол та інші допоміжні приміщення знаходяться в гарному санітарно-гігієнічному стані. В кімнаті знаходиться - дитячий куточок, дитячі іграшки, двоспальне ліжко. За місцем проведення обстеження створено належні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку дітей.

14.01.2022 спеціалістами Служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 , в ході якого встановлено, що відповідач з дітьми проживає у приватному двоповерховому будинку , що складається з шести кімнат, загальна площа якого - 270 кв.м., житлова - 150 кв.м. Власники будинку по 1/2 частці: ОСОБА_1 та ОСОБА_21 (компаньйон по бізнесу). У будинку зроблений ремонт , кімнати мебльовані, наявна побутова техніка, для виховання та розвитку дітей створені належні умови.

Фахівцями Броварського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Броварської міської ради Броварського району Київської області з 28.12.2021 по 19.01.2022 було проведено оцінку потреб сім`ї ОСОБА_1 , про що було складено відповідний висновок, згідно з яким потреби дітей задовольняються матір`ю в повній мірі.

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей, який було обґрунтовано тим, що на позивача, як на батька, покладено обов`язок сплачувати щомісяця аліменти на дітей до досягнення кожним з них повноліття у такому розмірі: на сина 15 075 грн., на доньку 15 075 грн., що становить загальну суму 30 150 грн. на обох дітей. Відповідачкою умови договору не виконуються, положення договору ігноруються, вона чинить перешкоди йому у вихованні дітей та не допускає його як батька до дітей, блокує його спроби зустрітись із дітьми, створює конфлікт та ігнорує умови укладеного між ними договору. Розпорядженням Броварської районної державної адміністрації від 05 жовтня 2020 року № 308 про ОСОБА_3 встановлено дні та години, під час яких він може зустрічатись та спілкуватись із дітьми, однак відповідачем проігноровано таке розпорядження так само, як і укладений раніше договір про участь у вихованні та утриманні дітей. Істотне порушення умов договору полягає у тому, що внаслідок порушення ОСОБА_1 договірних зобов`язань, він втратив будь-який контакт із дітьми, не отримує інформації щодо їх стану фізичного та психологічного здоров`я, не може брати дітей до себе за місцем свого проживання у визначені договором дні, оскільки відповідачка пропонує йому зустрічатись із дітьми один раз у місяць і виключно у присутності значимих для дітей людей або із залученням психолога.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення, було скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору задоволено, розірвано договір про участь у вихованні та утриманні дітей, укладений 16.01.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 183-195). Київський апеляційний суд, розірвавши зазначений договір, у мотивувальній частині зазначив: «Колегією апеляційного суду встановлено, що умови договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року відповідачем не виконуються, оскільки позивач не бачиться та не спілкується з дітьми протягом тривалого періоду, відповідач не допускає позивача, як батька, до дітей для спілкування навіть за допомогою мобільних додатків».

За клопотанням ОСОБА_1 та її представника ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року у даній справі зупинено виконання розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області «Про визначення порядку участі у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку - ОСОБА_3 » від 05.10.2020 року до вирішення спору в суді відповідно до ч. 3 ст. 159 СК України.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2023 року у даній справі заяву представника позивача ОСОБА_3 задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, накладені згідно з ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року. Поновлено виконання розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області «Про визначення порядку участі у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку - ОСОБА_3 ».

Постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року апеляційна скарга представника ОСОБА_1 залишена без задоволення, ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2023 року про скасування заходів забезпечення позову - залишена без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 361/8526/21 постанову Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року скасовано, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року залишено в силі.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що надаючи першочергове значення саме найкращим інтересам дітей, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року з підстав, передбачених частиною другою статті 651 ЦК України. Колегія суддів вважає, що позивач не довів істотне порушення відповідачкою договору, а саме одночасної наявності сукупності перелічених вище чотирьох умов та відповідно підстав, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у вигляді розірвання договору за рішенням суду, не надав доказів на підтвердження того, що відповідачка ухилялася від виконання цього договору та перешкоджала зустрічам дітей з батьком, враховуючи те, що сторони дійшли згоди вирішувати всі поточні питання, пов`язані з дітьми, з урахуванням думки та бажання дітей, без примусу.

Також у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що відмова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей не позбавляє ОСОБА_3 можливості вирішити питання про порядок участі у вихованні дітей у судовому порядку, який може бути змінений із урахуванням взаємовідносин сторін та якнайкращих інтересів дітей. Разом з тим, Верховний Суд у вказаній постанові наголосив, що у тому випадку, якщо дитина не хоче спілкуватись з одним із батьків, вона не може бути примушена до такого спілкування, оскільки для неї це право, а не обов`язок, який вона повинна виконувати.

Заперечуючи проти графіку зустрічей з дітьми, запропонованого ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вказала, що зверталася до центру нейропсихологічної регуляції та психотерапії з метою оцінити ставлення малолітнього ОСОБА_5 до неї та до батька, які перебувають у розлученні та надала висновки різних фахівців, а саме:

Висновок за результатами експериментально-психологічного дослідження Центру нейропсихологічної регуляції та психотерапії від 08.07.2020 за підписом клінічного психолога ОСОБА_22 , в якому зазначено, що матір є для хлопчика значущою і емоційно близькою людиною, ніж батько. Тривала відсутність мами поруч може призвести до невротичного характеру розвитку особистості дитини.

Висновком за даними психологічного обстеження психологом ОСОБА_23 . ОСОБА_5 від 20 липня 2020 року вказано, що у хлопчика спостерігається підвищений рівень тривожності, гіпервідповідальність, страхи з приводу розлучення батьків. Рекомендовано батькам демонструвати дитині взаємну повагу та підтримувати обстановку добробуту та злагоди. Страхи і тривога пов`язані із ситуацією нестабільності та відсутності безпеки. Із батьком виявлені як теплі почуття та спогади, так і пов`язані з цими стосунками агресія та тривожність.

Згідно висновку експертного дослідження від 04.12.2020 за підписом ОСОБА_10 , у дитини до кожного з батьків: до мами ОСОБА_1 емоційно та вербально позитивне ставлення, до батька - ОСОБА_3 емоційно та вербально негативне ставлення. Психоемоційний стан ОСОБА_5 характеризується емоційним пригніченням та посиленням страхів у зв`язку з ситуацією, в якій він став свідком фізичного домашнього насилля з боку батька, актуалізований страх до батька ОСОБА_3 , підвищення рівня тривожності, порушення відчуття безпеки, що є наслідками страху до батька.

Висновок експертного дослідження Експертно-дослідної служби України від 28.08.2020 за підписом ОСОБА_10 , в якому мамі рекомендується звернутися до психолога або психотерапевта, з метою пропрацювання з ОСОБА_5 травмувальної події, забезпечити спілкування та зустрічі дитини з батьком, виключно за бажанням дитини; у випадку виявлення у дитини бажання зустрічатися із батьком, така зустріч має відбутися виключно за місцем проживанням дитини, у присутності значимих для дитини людей або із залученням психолога для допомоги налагодження контакту із дитиною; не допускати залишення дитини наодинці з батьком, оскільки це може призвести до флеш-беків та повторно психотравмувати дитину ; у випадку виявлення бажання у дитини зустрітися із батьком - така зустріч повинна відбуватися виключно за місцем проживання дитини, у присутності значимих для нього людей або із залученням психолога для допомоги налагодження контакту із дитиною.

На підставі запиту представника ОСОБА_3 від 11.01.2021, фахівцю Українського центру судових експертиз ОСОБА_16 було доручено провести наукову оцінку висновку експертного дослідження від 28.08.2020 №554/08/2020 ТОВ «Експертно- дослідної служби України», складеного психологом-експертом ОСОБА_10 , та надати відповідь на питання, чи є вищевказаний Висновок обґрунтованими та повним, та провести аналіз змістовної сторони Висновку

Відповідно до висновку фахівця №1-22/01 від 22.01.2021 Українського центру судових експертиз, висновок від 28.08.2020 №554/08/2020 за результатами експертного дослідження оцінки психоемоційного стану дитини ОСОБА_5 складений з істотними порушеннями методологічних та нормативних вимог. Проведене дослідження є неповним, не враховує вікових особливостей сприймання дитиною сімейної ситуації. Наданий висновок експертного дослідження не є обґрунтованим та повним.

У висновку експерта Державного науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України від 03 вересня 2021 року № CF-19-21/25180-ПС зазначено, що на момент психодіагностичного дослідження стосунки між ОСОБА_5 та його біологічним батьком ОСОБА_3 визначаються відторгненням батька дитиною, дитина сприймає батька як джерело агресії. Також у ОСОБА_5 до його батька ОСОБА_3 сформована тривожно-уникаюча прихильність .

У зв`язку з розглядом даної справи судом та витребуванням висновку від Органу опіки та піклування щодо визначення графіку зустрічей ОСОБА_3 з його дітьми для спілкування та участі у вихованні, 04 січня 2022 року головним спеціалістом Служби у справах дітей Броварської міської ради було проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зміст якого та зроблені висновки викладено у Висновку Органу опіки та піклування щодо визначення ОСОБА_3 порядку участі у вихованні дітей, зокрема, зазначено:

- У світогляді ОСОБА_5 на даний час головними авторитетними фігурами є його мати та вітчим, якого хлопчик називає тато, або ОСОБА_26 . ОСОБА_5 демонструє до матері та до вітчима стійкий емоційний зв`язок, почуває себе поряд з ними у безпеці, має до кожного з них беззаперечну довіру.

- На запитання про те, чим він любить займатися разом із батьком, ОСОБА_5 відповів: «Він (батько) зі мною навіть ніколи не грався. Він купував лего і я сам грався. Він мене взагалі ніколи не хвалив, а от ОСОБА_26 мене хвалив. Мама та всі мене хвалили».

- На запитання про те, чи хотів би він, щоб батько був присутній на змаганнях з футболу, у яких він бере участь, ОСОБА_5 сказав: «Ні! Просто він (батько) побив мого дідуся. У нас є відеозапис. Я сам там був. Я злякався, тому я мовчав (нічого не казав батьку). Там нічого не скажеш. Бити людей не можна, тим паче старих. ОСОБА_3 39 років, а моєму дідусю 70. Це трапилось місяців чотири тому, позаминулим літом. Ми з ним (дідусем) гуляли у парку і він (батько) мене із - за спини схопив.».

- Розповідаючи про епізод, свідком якого він був, коли батько схопив його, а потім побив дідуся, ОСОБА_5 демонстрував тривогу та негативне ставлення до поведінки батька. Хлопчик пояснював, що під час вказаної події відчував страх, через поведінку батька, та відчував безвихідь, оскільки боявся щось сказати батьку.

- На прохання описати як йому б було зручно спілкуватися з батьком, у разі якщо спілкування все ж буде відбуватись, ОСОБА_5 припустив, що зустрінеться з батьком протягом однієї хвили біля свого будинку. Та в черговий раз наголосив: « Я з ним зараз взагалі не хочу розмовляти».

- Із спілкування з малолітнім спеціалістом служби зроблено висновок, що наразі ОСОБА_5 переживає відчуття образи до свого батька. Також хлопчик ситуативно демонструє відсутність усвідомлення емоційного дитячо-батьківського зв`язку з батьком. Для відновлення адекватних дитячо-батьківських стосунків малолітнього з батьком, ОСОБА_5 необхідно отримати досвід безпечного спілкування з батьком.

14 січня 2022 року спеціалістом Служби у справах дітей Броварської міської ради було проведено бесіду з неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зміст якої та зроблені висновки також зазначено у Висновку Органу опіки та пілкування щодо вирішення даного спору, зокрема:

- ОСОБА_4 було запропоновано пригадати позитивний приклад спілкування з батьком з її раннього дитинства, дівчина вказала: «Не було такого, що мені подобалось. З самого дитинства він (батько) кричав, піднімав голос, був грубий. Я погано знала математику і мені була потрібна допомога. Коли він мені намагався пояснювати, він обзивав мене «дура, тупа, ти дурна», він кричав на мене і доводив мене до істерики, до сліз. У мене були постійні зриви, я плакала. Не було ніякого контакту, ні розмови, нічого. Максимум все, що він (батько) міг зробити це щось купити, сказати: «На тобі і йди» і все.».

- ОСОБА_4 було запропоновано визначитись із зручним для неї графіком спілкування з батьком. ОСОБА_4 наголосила: «Я не бачу сенсу спілкуватись. Як я можу спілкуватись з людиною (батьком), яка на моїх очах та очах мого меншого брата побила мого дідуся.».

- ОСОБА_4 було запропоновано спробувати хоча б один раз порозмовляти з батьком, але дівчина категорично не погодилась, пояснивши, що не хоче знову стикнутися з батьковою агресією та тиском. Також ОСОБА_4 не погодилась визначатись з будь-яким графіком її зустрічей з батьком.

Враховуючи обставини, наведені у висновку, беручи до уваги думку дітей, Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області вважав за доцільне визначити ОСОБА_3 наступний порядок участі у вихованні дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- перші три місяці II та IV неділя місяця з 13.30 год до 14.30 год за допомогою мобільних додатків Zoom чи Skype (live:.НОМЕР_1);

- в подальшому II та IV неділя місяця з 13.00 год до 17.00 год, за місцем проживання дітей, в присутності їх матері (протягом півроку);

- в подальшому, II та IV неділя місяця з 13.00 год до 17.00 год без присутності матері дітей та не за їх місцем проживання, за згоди дітей ( а.с. 4-14, т. 3)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з його неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження того, що вона виконує умови вищезазначених договору та розпорядження. Посилання відповідача у відзиві та в зустрічній позовній заяві на небажання дітей спілкуватися з батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи вік дітей та факт їх постійного проживання з матір`ю. За таких обставин небажання дітей спілкуватися із батьком обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, не може бути підставою для обмеження ОСОБА_3 у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дітей і спілкуванні з ними.

Суд вважав, що відповідач не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що спілкування батька з дітьми суперечить інтересам дітей, має негативний вплив на нормальний розвиток дітей чи перешкоджає розвиткові дітей відповідно до вимог статті 157 СК України. Також відповідач не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що батько жорстоко поводився з дітьми та не піклувався про них, що давало б підстави для розлучення дітей з батьком, а також, що право на безперешкодне спілкування батька з дітьми обмежене законом відповідно до вимог статті 153 СК України.

З висновками суду першої інстанції в цій частині оскаржуваного рішення колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо вказаної частини рішення зводяться до того, що вона не чинила будь-яких перешкод ОСОБА_3 у зустрічах з дітьми, а самі діти не бажали зустрічатись та спілкуватись з батьком, внаслідок того, що він не приймав належної участі у вихованні дітей під час спільного проживання до січня 2020 року, а з серпня 2020 року - діти втратили остаточно будь-яке бажання спілкуватись з батьком через побиття ОСОБА_3 їхнього дідуся ОСОБА_20 на очах у дітей.

Проте колегія суддів вважає, що зазначені доводи висновків суду у вказаній частині оскаржуваного рішення не спростовують, оскільки судом першої інстанції на підставі належним чином досліджених доказів зроблено обґрунтований висновок про відсутність в матеріалах справи доказів виконання ОСОБА_1 пунктів 2.1. - 2.6 укладеного між сторонами нотаріально посвідченого договору про участь батька у вихованні дітей, а в подальшому - розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області від 05 жовтня 2020 року №308 про порядок побачень з дітьми окремо проживаючому батьку ОСОБА_3 .

Натомість судом з пояснень допитаних свідків було встановлено :

- свідок ОСОБА_19 пояснив, що він з ОСОБА_3 разом працювали, декілька разів на службовій машині разом приїжджали до села Княжичі, щоб побачити дітей, однак двері ніхто їм не відчинив.

- свідок ОСОБА_30 показала, що з 2016 року знає ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Після припинення спільного проживання ОСОБА_1 зовсім перестала спілкуватись з колом їхнього спілкування, заборонила дітям спілкуватися з їхнім рідним батьком, діти постійно знаходилися під охороною її співмешканця, казала, що зробить все, щоб діти забули батька.

Посилання відповідача та її представника на невиконання судом першої інстанції вимог ст. 171 СК України щодо опитування дітей в судовому засіданні, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення у вказаній частині, оскільки з матеріалів справи встановлено, що з метою надання висновку щодо способів участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дітьми, спеціалістами Служби у справах дітей Броварської міської ради було проведено бесіди з дітьми, з`ясовано їх думку з приводу цього питання, про що детально викладено у висновку.

Разом з тим, задовольнивши клопотання представника відповідача Чухраєвої Н.С. та відповідно до вимог ст. 171 СК України опитавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в присутності психолога Оболонського районного центру соціальних служб ОСОБА_32 , апеляційним судом було з`ясовано, що пояснення дітей про обставини, про які вони розповідали спеціалісту Служби у справах дітей у січні 2022 року, є тими ж самими, та що їх думка щодо відсутності бажання спілкуватись з батьком не змінилась.

Неповнолітня Полуектова ОСОБА_4 , яка змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 », в судовому засіданні пояснила, що після розлучення батьків вона з ОСОБА_3 перестала бачитись, а після випадку, коли батько ударив дідуся, вона взагалі його не хоче бачити, зустрічатись із ним та спілкуватись. Про період проживання сім`ї, коли з ними проживав батько ОСОБА_3 , у неї залишились лише неприємні спогади, оскільки батько на неї кричав, ображав, говорив, що вона дурна замість того, щоб допомогти по математиці. У грудні 2023 року вона вийшла зустрітись із батьком, він запитав про те, як справи у школі, не знаючи, що вона вже навчається в університеті. Батька їй замінив чоловік матері - ОСОБА_26 , тому вона змінила прізвище, обравши прізвище чоловіка матері. З батьком ОСОБА_3 зустрічатись і спілкуватись не хоче, вона заблокувала номер телефону батька.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що про батька ОСОБА_3 у нього неприємні спогади, коли батько запрошував його до себе додому, то залишав його одного вдома, разом з ним часу не проводив, батько його не любив і не цікавився його життям. Одного разу, коли йому було 4 роки, батько запитав у нього, чи знає він літери, тоді як на той час він уже умів читати. Коли батьки розлучилися, то мама просила його зустрічатись із батьком, але він не має бажання зустрічатись і спілкуватись. Тим більше після того, як батько побив дідуся.

При опитуванні дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо їх думки про можливість зустрічей з батьком колегією суддів було встановлено, що у дітей сформоване негативне ставлення до батька. Про обставини зустрічей з батьком як 17 річна ОСОБА_4 , так і 9-річний ОСОБА_5 відповідають однаковими за змістом завченими фразами, зокрема, про те, що коли ОСОБА_5 було 5 років ОСОБА_3 взяв дитину до себе додому, залишив його удома, а сам поїхав купувати машину. Про попереднє неприязне налаштування малолітнього ОСОБА_5 проти батька свідчать як його висновки-запитання, адресовані суду, щодо неправильної поведінки батька : «Ви вважаєте це нормальним ? Це як він цікавиться мною?», так і категорична відмова ОСОБА_5 відповідати на запитання представника позивача - адвоката Щиголя В.В.

ОСОБА_4 вказала суду, що відмовляється відповідати «на запитання цього адвоката, бо він захищає права неадекватної людини», яка їй погрожує. При цьому пояснити, як саме їй погрожує ОСОБА_3 та за яких обставин це відбулось - ОСОБА_4 не змогла.

Будучи опитаним окремо від сестри, малолітній ОСОБА_5 , використовуючи фрази аналогічного змісту, також відмовився відповідати на запитання адвоката Щиголя В.В , вказавши: «Чому я повинен його слухати ?».

З викладеного вбачається, що діти, постійно проживаючи з матір`ю, та будучи втягнутими у конфлікт між батьками з 2020 року, за відсутності з боку батьків проявів взаємної поваги та намагання зберегти доброзичливі стосунки, фактично втратили емоційний зв`язок з батьком та налаштовані проти нього. При цьому матеріали справи не містять доказів виконання матір`ю укладеного договору від 16.01.2020 року щодо надання можливості батькові спілкуватись із дітьми, розпорядження Броварської РДА від 05.10.2020 року, а також висновку психолога за даними психологічного обстеження ОСОБА_5 від 20.07.2020 року, яким рекомендовано визначити графік, згідно якому дитина зможе підтримувати стосунки і бачитись із батьком.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №750/9620/20 Верховний Суд вказав, що створювані одним із батьків для іншого протягом тривалого періоду перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, до якої належить, як батько так і мати дитини, а отже, в такому разі поведінка того з батьків, хто створює перешкоди, суперечить сімейним цінностям та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року в справі № 201/13423/19 (провадження № 61-1881св22) вказано, що «при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини»

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції у цій частині оскаржуваного рішення.

Вирішуючи основний та зустрічний позови в частині встановлення способів участі позивача ОСОБА_3 у вихованні дітей, як батька, що проживає окремо від дітей, суд першої інстанції погодився у повному обсязі із доводами позивача та запропонованим ним графіком зустрічей з дітьми, не погодившись із висновком Органу опіки та піклування з цього питання, а також не вирішуючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 щодо запропонованого нею графіку та порядку зустрічей з тих підстав, що діти проживають з матір`ю, яка чинить перешкоди батьку, який проживає окремо, у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, тому вона не вправі звертатися до суду з позовом про визначення способів участі батька у вихованні дитини.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не у повному обсязі відповідають обставинам справи, а також зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року в справі № 165/2839/17 (провадження № 61-6769св19) «будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону».

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 не мала права звертатись до суду з зустрічним позовом про визначення порядку участі у вихованні дітей батьком, який проживає окремо, оскільки діти проживають разом з нею, колегія суддів вважає помилковим, оскільки такий висновок суперечить нормам матеріального права та висновкам Верховного Суду.

Отже, дійшовши помилкового висновку, що ОСОБА_1 в силу ст. 159 СК України не вправі звертатись до суду з даним позовом та що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, оскільки її права у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні не порушені, суд першої інстанції не надав оцінки доводам відповідача у зустрічному позові щодо запропонованого нею графіку спілкування та побачення дітей з батьком, що є порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню.

Також, встановивши, що з липня 2020 року та протягом періоду часу розгляду даної справи судом першої інстанції батько з дітьми не зустрічався, що є суттєвим фактором для визначення графіку та порядку зустрічей батьком з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, якому на час останньої зустрічі з батьком виповнилось 6 років, а на даний період часу - 9 років, протягом якого малолітній ОСОБА_5 постійно проживає з матір`ю, яка має визначальний вплив на формування світогляду дитини, суд першої інстанції безпідставно у повному обсязі відхилив висновок Органу опіки та піклування, яким запропоновано перехідний (адаптивний) графік зустрічей з батьком, а також не надав належної оцінки , чи є у даному випадку можливим, з урахуванням думки дітей та відносин, що склались між ними та батьком, передбачати у графіку зустрічей ночівлю дитини за місцем проживання батька або передачу малолітнього ОСОБА_5 на тривалий період часу, а тим більше - виїзд за межі України.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно із висновком Органу опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області від 10.05.2022 року №202 «Про визначення ОСОБА_3 порядку участі у вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити ОСОБА_3 наступний порядок у часті у вихованні дітей, а саме:

- перші три місяці II та IV неділя місяця з 13:30 год. до 14:30 год. за допомогою мобільних додатків Zoom чи Skype;

- в подальшому II та IV неділя місяця з 13:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання дітей в присутності їх матері;

- в подальшому II та IV неділя місяця з 13:00 год. до 17:00 год. без присутності матері дітей та не за їх місцем проживання, за згоди дітей (т. ІІІ а.с. 1-14).

Проте, апеляційний суд частково не погоджується з даним висновком органу опіки та піклування щодо встановлення графіку та порядку спілкування батька з дітьми за допомогою мобільних додатків, оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивач не бачиться та не спілкується з дітьми протягом тривалого періоду часу. Як пояснила неповнолітня ОСОБА_4 , вона заблокувала номер телефону батька у своєму телефоні та не бажає спілкуватись із ним, малолітній ОСОБА_5 також підтвердив у судовому засіданні , що не бажає спілкуватись із батьком. За викладених обставин, відновлення психоемоційного зв`язку батька з дітьми за допомогою мобільних додатків Zoom чи Skype, на думку суду, є неможливим.

В цій частині суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що запропонований органом опіки та піклування такий адаптивний період спілкування дітей з батьком, як початок спілкування за допомогою мобільних додатків, призведе не до зближення дітей з батьком, а навпаки, призведе до ще дальшого їх відчуження, враховуючи те, що сама відповідач у відзиві та зустрічній позовній заяві визнала той факт, що син ОСОБА_5 не спілкується з батьком з кінця липня 2020 року.

Апеляційний суд враховує пріоритетність інтересів дітей, факт тривалого проживання дітей з матір`ю та їх психологічний стан, та за обставин даної справи доходить висновку, що згода дітей на їх виховання батьком та спілкування з ним не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та їх інтересів.

Суд вважає, що сама лише висловлена дітьми незгода спілкуватися з батьком не може бути безумовною підставою для відмови в позові з огляду на малолітній вік сина ОСОБА_5 , тривалий час проживання дітей з матір`ю, обмеження спілкування з батьком та конфлікт між батьками щодо участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21 , «Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Згідно зі статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.»

При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).

Встановлені у справі обставини свідчать, що позивач був позбавлений можливості особистого спілкування з дітьми протягом більш ніж трьох років, що ураховуючи малолітній вік сина ОСОБА_5 , не могло не вплинути на втрату емоційного контакту між ними.

З метою сприяння забезпеченню відновлення між ними відносин та налагодження психоемоційного контакту, колегія суддів вважає за необхідне визначити, що перші десять зустрічей та спілкування батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід провести за участю психолога Центру соціальних служб Броварської міської ради Броварського району Київської області, що з одного боку буде враховувати інтереси дитини, а з іншого, сприяти поступовому налагодженню відносин між ними.

Налагодження зазначених відносин має на меті особисте спілкування позивача з дитиною, ураховуючи інтереси дитини, за участю саме психолога та без присутності матері , з метою виключення можливості сторін, які перебувають у вкрай неприязних стосунках, протягом цих зустрічей з`ясовувати особисті відносини.

Наявні між сторонами неприязні відносини негативно впливають на ставлення малолітнього ОСОБА_5 до батька ОСОБА_3 , а тому проведення зустрічей батька з сином у присутності матері не сприятиме налагодженню відносин між ними.

З урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність доведених належними доказами випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи, що між сторонами тривалий час існують неприязні конфліктні стосунки, колегія суддів дійшла висновку про необхідність встановлення зустрічей дитини з батьком без присутності матері, що відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що зустрічі батька з дитиною мають відбуватися виключно у присутності матері суд не приймає до уваги з огляду на вищенаведені обставини (вік дитини; відсутність протягом тривалого часу особистого контакту батька з дитиною; можливість матері формування у дитини негативного ставлення до позивача, тощо), що може перед початком зустрічей створити ОСОБА_3 перешкоди у формуванні довірливих відносин з сином.

Відповідно до висновку психологічного обстеження ОСОБА_5 психологом ОСОБА_23 від 20.07.2020 року, страхи та тривоги дитини пов`язані із ситуацією нестабільності та відсутності безпеки і власного місця. Хлопчик намагається витіснити зі своєї свідомості ситуацію розлучення батьків. Причиною зазначених складнощів є не тільки сімейний конфлікт, а й недостатньо розвинена здатність сім`ї встановлювати та витримувати міжособистісні кордони та організовувати діалог.

Таким чином, враховуючи, що психологом констатовано факт недостатньої здатності батька та матері дітей організовувати діалог між собою задля уникнення конфліктних ситуацій та рекомендовано визначити графік, згідно з яким дитина зможе підтримувати стосунки і бачитись з іншим із батьків, колегія суддів вважає, що присутність матері під час зустрічей батька із сином не сприятиме налагодженню емоційного контакту ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5 .

При цьому колегія суддів враховує вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , та надані нею висновки спеціалістів-психологів про те, що перші зустрічі дитини з батьком ОСОБА_3 мають проводитись за місцем проживання дитини, та що при зустрічах батька з малолітнім сином ОСОБА_5 на першому етапі необхідно залучити психолога ( а.с. 71, т. 1).

Отже, врахувавши відсутність сталого психічного зв`язку між батьком та дитиною, постійне проживання дитини лише з матір`ю, відсутність повноцінного контакту з батьком, суд вважає необхідним проведення перших десяти зустрічей батька з дитиною в присутності психолога, що сприятиме поступовому налагодженню відносин між ними та формуванню емоційного контакту сина до батька.

Тому апеляційний суд вважає, що зустрічі ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_5 доцільно призначити, з частковим урахуванням висновку Органу опіки та піклування : перші десять зустрічей з 14 - 00 години до 16 - 00 години кожної другої та четвертої суботи місяця, за участю психолога, за місцем проживання дитини, а в подальшому з 14-00 години до 18-00 години кожної другої та четвертої суботи місяця, без присутності матері, за місцем проживання дитини, або, за згоди дитини, не за місцем її проживання, що не повинно перешкоджати організації вільного часу дитини впродовж вихідного дня.

Вказаний спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні малолітнього сина суд вважає таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, оскільки особистий конфлікт між сторонами не повинен порушувати інтереси дитини, для якої спілкування з обома батьками є необхідним для гармонійного розвитку, регулярне спілкування сина з батьком не лише не перешкоджатиме його нормальному розвитку і вихованню, а і буде сприяти цьому, оскільки дітям потрібна любов, турбота та увага обох батьків, а роль батька у вихованні сина є надзвичайно важливою.

Ці заходи застосовуються судом на момент вирішення справи, їх подальший розвиток буде залежати вже не від дитини, чи суду, а від батька, який сприятиме поверненню довірливих та близьких взаємовідносин з сином. Після цього, у випадку зміни відношення сина до зустрічей з батьком та зміні обставин, встановлених судовим рішенням, може бути реалізовано право на пред`явлення нового позову чи самостійного вирішення цього питання в межах сім`ї, без втручання органів державної влади.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ, яка сформувалась в справах, що стосуються права на повагу до приватного та сімейного життя, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб національні органи влади намагались встановити справедливий баланс між інтересами дитини та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу найкращим інтересам дитини.

Незважаючи на те, що практика Суду вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не є обов`язковими, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною ( рішення ЄСПЛ K. B. та інші проти Хорватії, № 36216/13, § 143, 14.03.2017 року). Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів ( C. проти Фінляндії, № 8249/02, §§ 57-59, 9 травня 2006 року); такі інтереси зазвичай диктують, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може зашкодити його здоров`ю та розвитку (справа Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії, § 136).

Застосовуючи вищевказані стандарти захисту прав людини у даному провадженні, апеляційний суд приймає до уваги, що у взаємовідносинах між ОСОБА_3 та його дітьми тривалий час приймають опосередковану участь органи державної влади, а саме суд, орган опіки та піклування, соціальні служби. Думка дітей щодо небажання спілкуватися з батьком є тривалою та незмінною, що про що зазначено у висновку Органу опіки та піклування, підтверджена під час допиту дітей.

Разом з тим, небажання дітей спілкуватися зі своїм батьком, з урахуванням чинників, які вплинули на їх думку, не може бути підставою для відмови ОСОБА_3 в задоволенні його позову, оскільки матеріали справи не містять достатніх доказів, що спілкування з батьком негативно впливатиме на психологічний стан дитини, на нормальний розвиток дітей чи перешкоджає розвиткові дитини, тим більше, що і мати дітей ОСОБА_1 . у зустрічній позовній заяві також пропонує встановити графік зустрічей дітей з батьком, тобто, посилаючись на обставини щодо небажання дітей спілкуватись із батьком, мати не виключає можливості їхнього спілкування, а також в апеляційній скарзі наполягає на задоволенні її вимог з урахуванням Висновку Органу опіки та піклування, шляхом встановлення графіку зустрічей батька з дітьми за їх місцем проживання, у присутності матері, протягом шести місяців, а в подальшому - без присутності матері та не за їх місцем проживання, за згоди дітей.

Однак, зазначення у резолютивній частині рішення про те, що зустрічі мають відбуватися за згоди дитини, колегія суддів вважає необов`язковим, оскільки якщо дитина не бажає спілкуватись з батьком, вона не може бути примушена до такого спілкування, адже для неї це право, а не обов`язок, який вона повинна виконувати.

Враховуючи інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дітьми, частково взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, колегія суддів дійшла висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Щодо решти заявлених вимог позивача ОСОБА_3 про встановлення графіку зустрічей, який передбачає ночівлю сина ОСОБА_5 за місцем проживання батька, проживання з батьком протягом 23 календарних днів літніх канікул, кожне друге свято Нового року - на весь період святкування, якщо два дні поспіль, то з проживанням дітей у місці проживання батька ОСОБА_3 ; весняні, осінні та зимові канікули - половину їх тривалості, включаючи проживання дітей у місці проживання батька ОСОБА_3 ; єврейські свята: Великдень (Песах), Єврейський Новий рік (Рош ха Шана), Єврейське свято чудо (Ханука) - на весь період святкування, якщо свята припадають на вихідні чи канікули, то з ночівлею у місці проживання батька ОСОБА_3 ; поїздки за кордон з батьком ОСОБА_3 2 рази на рік за згодою матері дітей ОСОБА_1 , то у задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

Колегія суддів, виходячи із встановлених обставин справи, відсутності зустрічей батька з малолітнім ОСОБА_5 протягом більш ніж трьох років, враховуючи думку дитини, вважає, що встановлення тривалого періоду часу, під час якого малолітній ОСОБА_5 має перебувати з батьком, з яким на даний період часу фактично втрачено емоційний контакт, є передчасним і недоречним.

Щодо можливості встановлення графіку зустрічей ОСОБА_3 для спілкування з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій 01 травня 2024 року виповнюється 18 років, враховуючи, що позов ОСОБА_3 було пред`явлено у листопаді 2020 року, оскаржуване рішення було прийнято судом першої інстанції у серпні 2023 року, враховуючи вимоги процесуального законодавства, згідно з якими оскаржуване рішення переглядається, виходячи із обставин, що існували на час його ухвалення, а також враховуючи вимоги апеляційної скарги матері, яка погоджується з доцільністю таких зустрічей, за умови згоди доньки, апеляційний суд дійшов висновку про можливість визначити ОСОБА_3 графік зустрічей для спілкування з ОСОБА_4 кожну другу та четверту суботу місяця з 14-00 год. до 18-00 год., без присутності матері, за місцем проживання дитини.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , тому оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми - необхідно залишити без змін, а в частині вирішення основного та зустрічного позовів про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, - оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Чухраєвою Надією Сергіївною , - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2023 року - в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити без змін.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2023 року - скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_3 способи участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши такий графік зустрічей для спілкування:

- кожну другу та четверту суботу місяця з 14-00 год. до 18-00 год., без присутності матері, за місцем проживання дитини.

Визначити ОСОБА_3 способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши такий графік зустрічей для спілкування:

- перші десять зустрічей та спілкування батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дня набуття чинності даним судовим рішенням - кожну другу та четверту суботу місяця з 14 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. за місцем проживання дитини, провести за участю психолога Центру соціальних служб Броварської міської ради Броварського району Київської області.

- в подальшому кожну другу та четверту суботу місяця з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., без присутності матері, за місцем проживання дитини, або, за згоди дитини, не за місцем її проживання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 щодо встановлення способів участі у вихованні та спілкуванні батька з дітьми - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 червня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.