головуючий у суді І інстанції Савлук Т.В.
провадження № 22-ц/824/5262/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Радіновича Володимира Ігоровича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , громадянка України, звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , громадянина Литовської Республіки, про розірвання шлюбу, який зареєстрований 14 листопада 2020 року Відділом запису актів цивільного стану самоврядування Кайшядориського району Литовської Республіки.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: долучення доказів на підтвердження місця проживання відповідача в Україні, що є обов`язковою обставиною для визначення підсудності даного спору місцевому загальному суду з урахуванням положень статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвала суду про залишення позову без руху у межах визначеного процесуального строку позивачем не виконана, у заяві про усунення недоліків, поданій представником позивача, висловлена лише власна позиція щодо підстав для залишення позову без руху, однак вимоги суду щодо виконання вимог пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК України, а саме: докази наявності у відповідача на території України місця проживання, залишено без належного реагування з боку позивача та його представника.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Радінович В.І. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на утриманні позивача є неповнолітня дитина, тому позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 2 статті 28 ЦПК України, пред`явила позов про розірвання шлюбу за своїм місцем проживання.

Апелянт вказує, що відповідно до обставин справи, викладених в позовній заяві, позивач та відповідач не проживають разом як подружжя і не спілкуються з 10 травня 2022 року. Остання відома позивачу адреса місця проживання відповідача була зазначена у позові: АДРЕСА_1 . Тобто позивач при поданні позовної заяви фактично виконала вимоги статті 175 ЦПК України.

Зазначає, що до позовної заяви долучено довідку про реєстрацію місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , тому оскаржувана ухвала про повернення позову є незаконною та підлягає скасуванню.

Інші учасники у визначений ухвалою суду строк, не скористалися процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги наухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

У справі, яка переглядається, предметом позову є розірвання шлюбу між громадянкою України та громадянином Литовської Республіки, укладеного на території Литовської Республіки. Позивачка є громадянкою України та разом із неповнолітньою дитиною наразі мешкає в Україні.

Відповідно до статті 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

07 липня 1993 року між Україною та Литовською Республікою укладений договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, який ратифікований Постановою Верховної Ради від 17 грудня 1993 року № 3737-ХІІ та набрав чинності 20 листопада 1994 року.

Статтею 21 указаного договору визначено, що якщо даний Договір не встановлює іншого, суди кожної з Договірних Сторін компетентні розглядати цивільні, сімейні та трудові справи, якщо відповідач має на її території місце проживання. У випадку порушення провадження у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і на тих же підставах у судах обох Договірних Сторін, компетентних відповідно до даного Договору, суд, який порушив справу пізніше, припиняє провадження.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції для виконання свого обов`язку з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду указана справа з іноземним елементом (відповідачем), надав позивачу строк для усунення недоліків, а саме: долучення доказів на підтвердження місця проживання відповідача в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ухвали суду про залишення позову представником позивача подано заяву, у якій він з приводу долучення доказів підтвердження місця проживання відповідача в України зазначив лише посилання на статтю 187 ЦПК України, відповідно до вимог якої якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі, а подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Апеляційний суд зауважує, що у вказаній справі з іноземним елементом судом має бути перш за все з`ясовано у судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа, а на підтвердження того, що цей спір підлягає вирішенню в судах України позивачем мали бути долучені доказів місця проживання відповідача в Україні, зокрема докази реєстрації або перебування відповідача на території України, довідка Державної прикордонної служби України та ін.

Однак позивач таких доказів не надала, а також не скористалася своїм правом, передбаченим статтею 84 ЦПК України, подати клопотання про витребування доказів судом у разі неможливості самостійно надати докази.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що на утриманні позивача є неповнолітня дитина, тому позивач на підставі частини 2 статті 28 ЦПК України пред`явила позов про розірвання шлюбу за своїм місцем проживання.

Апеляційний суд відхиляє указаний довід, оскільки підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України, лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України.

Міжнародним договором, укладеним між Україною та Литовською Республікою, не передбачено, що національні суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати справи про розірвання шлюбу, відповідачем за яким є громадянин іншої держави, який не має місця проживання або місцезнаходження в Україні.

Доказів того, що ОСОБА_2 , який є громадянином Литовської Республіки, має місце проживання або місцезнаходження в Україні матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, встановивши, що шлюб між сторонами укладений на території Литовської Республіки, відповідач є громадянином Литовської Республіки та докази того, що він має місце проживання на території України відсутні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не усунуті недоліки, визначені в ухвалі про залишення позову без руху, у зв`язку з чим позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Радіновича Володимира Ігоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська