Справа № 2-3702/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Носенко Ю.О., за участі представника заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі скаргу ОСОБА_2 на дії начальників Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка Сергія Івановича та начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Овсюк Олени Андріївни щодо не зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, скасування запису про обтяження, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії начальників Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка Сергія Івановича та начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Овсюк Олени Андріївни щодо не зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, скасування запису про обтяження, зазначивши, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року позов задоволено в повному обсязі, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПГ НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "УніКредитБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 568 301,65 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічні забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 1570121 грн. 65 коп.

05.04.2013 року Публічним акціонерним товариством «УніКредитБанк» було отримано виконавчі листи та пред`явлено для виконання до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Відповідно до Листа від 18 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (правонаступник Публічного акціонерного товариства «УніКредитБанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого Кредитору перейшло право вимоги заборгованості за Договором про іпотечний кредит №МRТG-90 від 12.08.2008 року.

Отже, відповідно до укладеного Договору факторингу право вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за Договором про іпотечний кредит №МRТG-90 від 12.08.2008 року за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

ОСОБА_3 добровільно в повному обсязі була погашена заборгованість за Договором про іпотечний кредит №МRТG-90 від 12.08.2008 року та покриті витрати на виконавче провадження за рішенням суду. Таким чином, свої зобов`язання за Кредитним договором боржниками було виконано в повному обсязі ще у 2018 році.

06.03.2024 року ОСОБА_2 від приватного нотаріуса стало відомо про існування записів про обтяження №4149904 від 30.12.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника №40952409 від 28.11.2013 року Амур-Нижньодніпровського ВДВС та №10449099 від 17.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника №48057993 від 14.07.2015 року Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у відношенні ОСОБА_2 , в інтересах ПАТ «УніКредитБанк» (правонаступники ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»).

Скаржником було направлено листи до Амур-Нижньодніпровського ВДВС та Соборного ВДВС з вимогою негайно скасувати записи про арешт майна боржника за виконавчими провадженнями №40952409 від 28.11.2013 року та №48057993 від 14.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у відношенні ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), в інтересах ПАТ «УніКредитБанк» (правонаступники ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») оскільки борг погашено ще у 2018 році, стягувач претензій не має. На що було отримано відповідь від Амур-Нижньодніпровського ВДВС від 16.04.2024 року, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №140952409 з примусового виконання виконавчого листа №2/401/847/12 від 05.04.2013 року виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УніКредитБанк» боргу у сумі - 1570121,65 грн. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вимоги виконавчого документа, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки неможливо, тому керуючись п.9 ч.І ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на той момент) 25.02.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану.Та посилаюсь на статтю 40 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на той момент) арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються, інші вжиті, виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження лише при поверненні виконавчого документа до суду, який його видав. Тобто, Амур-Нижньодніпровський ВДВС надав відмову у знятті арешту та запропонував звернутися до суду.

Соборний ВДВС в своїй відповіді вказав, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні перебувало виконавче провадження №48057993 з примусового виконання Виконавчого листа №2-3702/11 виданого 05.04.2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 1570121,65 грн. Відповідно до відповіді, Соборний ВДВС не має підстав для зняття арешту з майна, та повідомлено, що ОСОБА_2 необхідно звернутись до суду для отримання відповідного рішення про скасування арешту.

Заявник зазначає, що враховуючи добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривало часу не скасовано арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, вимушена звернутись до суду із даною скаргою. Просила суд визнати неправомірними дії начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Шевченка Сергія Івановича щодо не зняття арешту з майна та оголошеної заборони на його відчуження належного ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ); скасувати запис про обтяження №4149904 від 30.12.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №40952409 від 28.11.2013 року державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси); визнати неправомірними дії начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Овсюк Олени Андріївни щодо не зняття арешту з майна та оголошеної заборони на його відчуження належного ОСОБА_2 ; скасувати запис про обтяження №10449099 від 17.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених до реєстру на підставі постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48057993 від 14.07.2015 року державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси).

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про дату та час розгляду скарги повідомлені належним чином.

Суд вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обов`язковості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України Про виконавче провадження .

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПГ НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "УніКредитБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 568 301,65 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічні забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 1570121 грн. 65 коп.

05.04.2013 року Публічним акціонерним товариством «УніКредитБанк» було отримано виконавчі листи та пред`явлено для виконання.

Відповідно до Листа від 18 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (правонаступник Публічного акціонерного товариства «УніКредитБанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого Кредитору перейшло право вимоги заборгованості за Договором про іпотечний кредит №МRТG-90 від 12.08.2008 року.

ОСОБА_3 добровільно в повному обсязі була погашена заборгованість за Договором про іпотечний кредит №МRТG-90 від 12.08.2008 року та покриті витрати на виконавче провадження за рішенням суду, що підтверджується довідкою від ТОВ «ФК «ДОВІТА ТА ГАРАНТІЯ» від 18.06.2018 року.

В рамках виконавчого провадження № 40952409 відповідно до вимог діючого законодавства виконавцем АНД ВДВС 28.11.2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та за заявою стягувача керуючись ст. 57 Закону України (який діяв на той момент) постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.11.2013 року накладено арешт на все майно належне боржникові. Відповідний запис внесені по Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав Власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

25.02.2015 відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вимоги виконавчого документа, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки неможливо, тому керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 25.02.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.)

Заявник у скарзі посилається на наявність записів про обтяження №4149904 від 30.12.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника №40952409 від 28.11.2013 року Амур-Нижньодніпровського ВДВС та №10449099 від 17.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника №48057993 від 14.07.2015 року Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у відношенні ОСОБА_2 , в інтересах ПАТ «УніКредитБанк» (правонаступники ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»).

Суд дослідивши письмові докази, вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначені конституційні положення відображено також в статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

За статями 1-2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, відповідно до вимог ч.ч.1-2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час накладення арешту), якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, державний виконавець зазначає про зняття арешту, в постанові про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), а не про повернення виконавчого документа саме стягувачу.

Крім того, частинами 3-5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови про арешт) передбачено, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Вивчивши матеріали скарги, заявником не зазначені докази порушення державним виконавцем порядку накладення арешту, встановленого Законом України «Про виконавче провадження» в рамках виконання вищевказаного рішення суду.

Крім того докази існуванняна момент розгляду даної скарги нескасованих записів про обтяження №4149904 від 30.12.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника №40952409 від 28.11.2013 року Амур-Нижньодніпровського ВДВС та №10449099 від 17.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника №48057993 від 14.07.2015 року Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у відношенні ОСОБА_2 , в інтересах ПАТ «УніКредитБанк» (правонаступники ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») в матеріалах справи відсутні. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заявником не надано. Відомості щодо наявності арешту також не вказані у відповідях Амур-Нижньодніпровського ВДВС та Соборного ВДВС.

А отже вимоги заявника до начальників Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), які можуть зняти арешт лише з вищевказаної у ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» підстави, заявником не доведені. У зв`язку з цим вимога щодо скасування запису про обтяження також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259,447-451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У скарзі ОСОБА_2 на дії на дії начальників Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка Сергія Івановича та начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Овсюк Олени Андріївни щодо не зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, скасування запису про обтяження,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали апеляційної скарги.

Суддя: Руденко В.В.