ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2058/24 Номер провадження 22-ц/814/3602/24Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

18 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Двірник Н.В.

представник особи, яка не брала участь у справі адвокат Іванова О.І.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 адвоката Іванової Олени Ігорівни

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2024 року, постановлену суддею Кузіною Ж.В., повний текст ухвали складений дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

04.04.2024 представник ОСОБА_3 адвокат Ткаченко С.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище дружини ОСОБА_4 ), який зареєстровано Золочівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №118 від 17.05.2022.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище дружини ОСОБА_4 ) укладено шлюб, який зареєстровано у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №118 від 17.05.2022. На момент подання позову шлюбні відносини сторін фактично припинені. Сторони проживають окремо. Подружнє життя сторін не склалося внаслідок різних поглядів на роль чоловіка та дружини у шлюбі. Сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивач не має бажання будувати спільну сім`ю у майбутньому з відповідачем та вважає, що рішення про реєстрацію шлюбу було прийнято передчасно. Позивач має намір збудувати сімейний союз з іншою людиною, яка розділятиме його погляди на сімейне життя. Позивач не має наміру поновлювати сімейні відносини. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На глибоке переконання позивача шлюбні відносини не можуть бути поновлені. Подружжя спільних дітей не має. Відповідач розлучатися в органах РАЦС за спільною згодою не бажає та уникає спілкування.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що судом належним чином повідомлено позивача про час та місце судових засідань, однак в усі судові засідання позивач не з`явився, причина неявки невідома. Приймаючи до уваги ухвалу суду від 09.07.2024, якою явка позивача визнана обов`язковою, а також ті обставини, що позивач повторно не з`явився у судові засідання, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду. Водночас, судом першої інстанції враховано, що суду не надано судового рішення, яке набрало законної сили щодо визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім чи оголошення його померлим.

Що стосується клопотання ОСОБА_5 про залучення її до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , звертаючись з даним клопотанням, зазначала про бажання розірвати шлюб між сторонами, що позбавить відповідача на отримання прав на соціальні виплати у зв`язку із визнанням безвісті зниклим позивача. При цьому, судом наголошено, що розглядаючи справи даної категорії, суд керується правовими нормами Сімейного кодексу України, Цивільного Кодексу України, ЦПК України, а заперечення ОСОБА_2 щодо можливого отримання ОСОБА_1 соціальних виплат у зв`язку з визнанням безвісти зниклим позивача, то дані питання не входять до предмету позову у даній справі та можуть бути вирішені в іншому порядку відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин, підстави для залучення ОСОБА_2 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, відсутні.

В апеляційній скарзі представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 адвокат Іванова О.І., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у повному обсязі, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем як зацікавленою особою щодо подальшого існування шлюбу повідомлено суд, що позивач зник безвісти. При цьому, відповідачем не надано належного доказу на підтвердження цього, а саме судового рішення про визнання ОСОБА_3 безвісти відсутнім або оголошення його померлим, або оригінал свідоцтва про смерть. Відповідач вводить в оману суд щодо бажання перебувати у шлюбі з позивачем, при цьому безпосередньо знаючи, що їх шлюбні відносини давно припинилися і їх відновлення не можливе. Відповідач має виключно корисливий мотив у зв`язку із отриманням матеріальних благ на підставі повідомлення про обставину не встановленого місцезнаходження позивача та інформації щодо нього, тому розірвання шлюбу стало їй не вигідним. Вважає, що ухвала Київського районного суду м. Полтави від 09.07.2024 не містить підстав та обґрунтування для визнання явки позивача обов`язковою. Заявлений позов про розірвання шлюбу є волею особи на припинення шлюбних відносин, тому усі пояснення щодо предмету спору були викладені у позовній заяві. Таким чином, судом безпідставно прийнято рішення щодо визнання явки позивача обов`язковою, оскільки підстави відсутні для цього, та у судовому засіданні був присутній представник позивача - адвокат Ткаченко С.В. Сповіщення сім`ї (близьких родичів) на тих, хто зник безвісти №193 від 14.05.2024 є нічим іншим як повідомлення про обставину, а не встановленням факту. Позивача не визнано безвісти відсутнім за рішенням суду, тому позивач вважається живим, місцезнаходження якого невідоме. Зазначає про недостовірність відмітки на судовій кореспонденції «адресат відсутній за вказаною адресою», оскільки на адресу: АДРЕСА_1 , жодного разу не надходило повідомлення про отримання будь-якої кореспонденції на ім`я позивача у відділенні поштового зв`язку. За даною адресою проживає ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та мати ОСОБА_2 , кожна із вказаних осіб не отримувала повідомлення на ім`я позивача та взагалі жодного разу не бачила поштаря за адресою їх проживання, а також до них ніхто не звертався з метою передачі такого повідомлення для позивача. ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_2 14.05.2024 на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 надійшло сповіщення сім`ї (близьких родичів) на тих, хто зник безвісти №193 від 14.05.2024, тобто після поданого до суду 04.04.2024 позову про розірвання шлюбу із ОСОБА_1 . Позивач подав позов про розірвання шлюбу у зв`язку із припиненням шлюбних відносин з відповідачем ще з 2023 та припиненням ведення спільного господарства, спільного проживання як сім`ї. Станом на 14.05.2024 позивач вважається таким, що зник безвісти, але юридично є живою особою. Статус безвісти зниклої особи не є підставою у закритті провадження у справі про розірвання шлюбу або відмови у його задоволенні, оскільки позивач мав намір його розірвати у судовому порядку, що свідчить про підтримання позовних вимог. Позивач ОСОБА_3 та відповідач не проживали тривалий час як сім`я та не підтримували шлюбних відносин, про що свідчать надані третьою особою докази. Позивач ОСОБА_3 мав намір розірвати шлюбні відносини, про що відомо матері ОСОБА_2 , оскільки між ними давно припинені шлюбні відносини та припинила існувати їх сім`я. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що шлюб має бути розірваним, оскільки цього хотів її син, а також відсутність будь-яких прав відповідача на соціальні виплати у зв`язку із визнанням безвісти зниклим позивача. У зв`язку з тим, що ухвалення рішення Київським районним судом м. Полтави може вплинути на права матері позивача ОСОБА_2 , тому вважає, що існує необхідність для залучення її у справу в якості третьої особи з метою подання доказів, письмових пояснень.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Двірник Н.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09.07.2024 визнано явку позивача ОСОБА_3 обов`язковою (а.с. 21).

У судові засідання, призначені на 26.08.2024 та 17.09.2024 позивач не з`явився, судова кореспонденція направлялася на адресу, зазначену у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 , та повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 26-27, 43-44).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У пункті 3 частини 1 ст. 257 ЦПК України зазначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Статтею 53 ЦПК України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційне провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище дружини ОСОБА_4 ), який зареєстровано Золочівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №118 від 17.05.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17, провадження№61-2417сво19, зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її: право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Згідно із ч. 3 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявниці, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявниці - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі, має надати суду докази того, що оскарженим судовим рішенням вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2020 у справі №668/17285/13-ц.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що підтверджується матеріалами справи, встановлено, що спірні відносини виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з приводу розірвання шлюбу.

ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2022, актовий запис №118, що підтверджується оригіналом повторного свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 , зареєстроване Золочівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 29.03.2024 (а.с. 5).

Звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що шлюбні відносини сторін фактично припинені. Сторони проживають окремо. Подружнє життя сторін не склалося внаслідок різних поглядів на роль чоловіка та дружини у шлюбі. Сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Подружжя спільних дітей не має.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що судовим рішенням у даній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яким позовну заяву залишено без розгляду, не могли бути вирішені питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За приписами статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_3 скористався своїм процесуальним правом на розірвання шлюбу у судовому порядку, подав позовну заяву до суду через свого представника адвоката Ткаченко С.В.

Доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали в частині відмови у залученні до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача особи ОСОБА_2 , то ці доводи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі . Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 43цього Кодексу.

Згідно зі сталою практикою судів, рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Мотивувальна і резолютивна частина рішення про розірвання шлюбу не може містити висновки про права та обов`язки батьків подружжя, які є сторонами у такій справі.

Право на шлюб є немайновим правом фізичної особи, укладення шлюбу є сімейним союзом, що створює сім`ю на вільній згоді жінки та чоловіка, тобто двох фізичних осіб. У разі припинення шлюбу внаслідок його розірвання, то у такому випадку правовідносини з розірвання шлюбу виникають лише між чоловіком та жінкою, які його уклали, та не стосуються прав, свобод, інтересів та обов`язків інших третіх осіб.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджуються з висновками суду першої інстанції про те, що предметом даного спору, є саме шлюбні відносини, і жодного матеріального предмету даний спір не містить. Посилання ОСОБА_2 щодо можливого отримання ОСОБА_1 соціальних виплат у зв`язку з визнанням безвісти зниклим позивача, то вони є безпідставними, оскільки дані питання не входять до предмету позову у даній справі та можуть бути вирішені в іншому порядку відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

З огляду на викладене та керуючись ч. 3 ст. 362 ЦПК України, судом апеляційної інстанції після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою представником особи, яка не брала участь у справі, ОСОБА_2 адвокатом Івановою О.І. з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що ухвалою суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участь справі, ОСОБА_2 не вирішувалося.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , а тому у порядку ч. 3 ст. 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 362 ч.3, 381 ч. 2 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 адвоката Іванової Олени Ігорівни на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2024 року у справі №552/2058/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 18 грудня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов