К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року місто Київ

справа № 755/4641/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/11663/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Галагана В.І. від 11 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Галагана В. І., у справі за позовом комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулось з позовом до суду до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивувало тим, що підприємство надає послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 на підставі типового договору про надання послуг та централізованого опалення і постачання гарячої води, опублікованого в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Крім того, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до споживачів про оплату боргу за послуги, спожиті до 01 травня 2018 року.

Зазначало, що відповідач отримує послуги, надані позивачем щодо квартири АДРЕСА_2 , однак не вносить плату за спожиті послуги з постачання гарячої води, в результаті чого станом на 01 листопада 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 34 708,21 грн, з яких: заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 353,01 грн;

заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 355,20 грн, які позивач просив стягнути з відповідачки у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 34 708,21 та судовий збір у розмірі 2 481 грн, а всього - 37 189,21 грн. Вимоги в частині стягнення витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витрат на копіювання і друк документів, залишені без задоволення.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідачка не виконує свій обов`язок зі сплати наданих позивачем послуг з гарячого водопостачання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої підтверджується наданими позивачем довідками та розрахунками, а також додатками до Договору цесії від 11 жовтня 2018 року № 602-18.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що з 2009 року після встановлення електроводонагрівача (бойлера) не користується послугами гарячого водопостачання. Зазначає, що у квартирі встановлено прилад обліку (лічильник) споживання гарячої води, остання зміна показників якого мала місце ще в квітні 2015 року, коли показник становив 60,3 куб. м. Після цього послугами з постачання гарячої води вона взагалі не користувалася, що підтверджується актами повірки лічильника. Вказує, що докази на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем не мала змоги подати до суду першої інстанції, оскільки не була повідомлена про розгляд справи, а листування здійснювалося судом за адресою: АДРЕСА_3 , а не будинок АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У червні 2024 року від КП «Київтеплоенерго» до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивує тим, що місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність у відповідачки заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Зазначає, що відповідачка не зверталася до позивача щодо неякісного чи неповного надання послуг. Як не зверталася і з заявами щодо неправильно здійснених нарахувань та перерахунку заборгованості.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 24 листопада 1988 року і по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 та є споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, які надавало ПАТ «Київенерго», а на даний час постачає КП «Київтеплоенерго».

11 жовтня 2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом.

Відповідно до Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та/або централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні

послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За змістом частини другої статті 32 цього ж Закону розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц.

У справі, яка переглядається, суд установив, що саме відповідачка зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Тому саме ОСОБА_1 зобов`язана належним чином оплачувати надані їй комунальні послуги.

При цьому, з урахуванням вказаних вище вимог закону та усталеної практики Верховного Суду, відсутність укладеного із надавачем послуг договору не звільняє відповідачку від обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Поряд з цим, указаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Відтак, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у даній справі.

Апеляційний суд зауважує, що питання надання позивачем та отримання відповідачем послуг з централізованого опалення не досліджується, оскільки заборгованість у відповідачки з оплати зазначеної послуги відсутня, що позивач визнав у позовній заяві.

Натомість відповідачка в суді апеляційної інстанції категорично заперечує факт споживання нею послуги гарячого водопостачання та, відповідно, факт наявності заборгованості з оплати цієї послуги.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

На підтвердження надання відповідачу послуг з гарячого водопостачання позивач надав суду два розрахунки заборгованості (до 1 травня 2018 року та після указаної дати) з посиланням на розрахункові періоди, застосовані тарифи та площу квартири відповідача. Надав також копію договору цесії та витяг з додатків до нього, за змістом яких заборгованість відповідачки до 1 травня 2018 року з послуги гарячого водопостачання складає 12 353,01 грн.

Натомість з документів, доданих відповідачкою до апеляційної скарги, слідує, що квартира відповідачки з 9 лютого 2009 року облаштована засобом обліку споживання гарячої

води (лічильником) № 081004536. Указану обставину позивач визнав і в своїх розрахунках заборгованості.

У квітні 2015 року показники лічильника споживання гарячої води у квартирі АДРЕСА_2 складали 60,3 куб. м. (а.с.155).

12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Київенерго» договір № 30100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (а.с. 151-152).

11 серпня 2021 року ТОВ «Еталон-АСП» провело повірку засобу обліку споживання гарячої води у квартирі відповідачки, зафіксувавши показання лічильника на рівні 60 куб. м.

8 жовтня 2021 року ОСОБА_1 та представник КП «Київтеплоенерго» підписали акт № 15164 опломбування вузла розподільного обліку гарячої води, у якому повторно зафіксовано ті ж самі показання лічильника, а також підтверджено наявність у відповідачки власного бойлера (електроводопідігрівача).

10 квітня 2024 року відповідачка повторно замовила повірку лічильника, результатом якої стало підтвердження показань засобу обліку споживання гарячої води на рівні 60 куб. м.

Отже, доданими до апеляційної скарги документами підтверджено, що з моменту укладення договору з ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є позивач у цій справі, показання лічильника гарячої води у квартирі відповідачки не змінилися. Відтак ОСОБА_1 у спірний період не отримувала послуги гарячого водопостачання та не користувалася ними, у зв`язку з відсутністю такої необхідності з огляду на наявність електроводонагрівача (бойлера).

Указані обставини підтвердив і позивач у цій справі, підписавши 8 жовтня 2021 року акт № 15164 опломбування вузла розподільного обліку гарячої води.

Незважаючи на підписання вказаного акта позивач, тим не менш, у своїх розрахунках зазначив, що лише в період з 1 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року ОСОБА_1 спожила 267,47 куб. м. гарячої води, що значно перевищує підтверджений повіркою лічильників дійсний обсяг спожитої відповідачкою гарячої води, який не змінювався з квітня 2015 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач жодним чином не відреагував на аргументи ОСОБА_1 про те, що показання її лічильника з квітня 2015 року не змінювалися та складають 60 куб. м., та не аргументував, у зв`язку з чим ним нараховано заборгованість з розрахунку використання відповідачкою в середньому 6-7 куб. м. гарячої води щомісяця.

Колегія суддів відхиляє аргументи позивача про те, що сам факт підключення будинку відповідачки до мережі гарячого водопостачання є підставою для нарахування плати за послугу, оскільки предметом цього спору є не плата за послугу гарячого водовідведення, виконавцем якої є ПАТ АК «Київводоканал», а оплата послуги гарячого водопостачання, обов`язковою умовою нарахування якої є факт користування цією послугою споживачем шляхом використання гарячої води.

Оскільки наявні в матеріалах справи докази спростовують факт споживання відповідачкою послуги гарячого водопостачання в зазначений у позовній заяві період, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення цього позову.

Апеляційний суд додатково зауважує, що докази на спростування обставин, викладених у позовній заяві, надані відповідачкою в суді апеляційної інстанції разом із апеляційною скаргою.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки відповідачка не була повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції, а все листування здійснювалося судом за адресою: АДРЕСА_3 , яка не відповідає адресі реєстрації та проживання ОСОБА_1 , то наявні підстави для висновку, що відповідачка була позбавлена можливості надати наявні у неї докази суду першої інстанції з причин, що об`єктивно від неї не залежали.

Прийнявши вказані докази до уваги, апеляційний суд тим самим вживає заходів для повного та всебічного розгляду справи, оскільки відхилення поданого стороною доказу лише з підстав порушення стороною стадійності подання такого доказу може призвести до неповного встановлення судом фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. У такій ситуації необхідно враховувати виключне значення таких доказів для правильного вирішення справи.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 20 вересня 2023 року у справі № 758/6777/21.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене без повно та всебічно встановлених фактичних обставин справи, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі статті 141 ЦПК України з КП «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачкою за подання апеляційної скарги, у розмірі 3 721,50 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місто Київ, площа Івана Франка, 5; Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 3 721 грн 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: