УХВАЛА

21 червня 2024 року

м. Київ

справа № 266/4503/19

провадження № 61-8122ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та стягнення збитків,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») на його користь суму завданих збитків у зв`язку зі знищенням належного позивачу майна, а саме бази відпочинку «Волна», яке не може використовуватись за призначенням, вартістю 22 653 779,83 грн та доходів, які ним мали бути реально одержані (упущеної вигоди) в розмірі 121 101 617,00 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 22 березня 2021 року в задоволені позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржував.

ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі, у липні 2023 року звернулася з апеляційною скаргою на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 22 березня 2021 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2024 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 22 березня 2021 року у справі № 266/4503/19 закрито.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь завдані йому як власнику нерухомого майна збитки, дійшов висновку, що оскарженим рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 22 березня 2021 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалося.

04 червня 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2024 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції всупереч частині другій статті 362 та частині першій статті 381 ЦПК Україні виклав своє рішення у формі постанови, а не ухвали.

Також, заявник вважає, що хоча рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2021 року визнано за його дочкою ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку бази відпочинку «Волна», після смерті її матері ОСОБА_5 , слід вважати, що таке майно набуто спільно подружжям, а саме з 2008 року, а отже спірне майно перебувало у спільній сумісній власності його та ОСОБА_5 .

На переконання заявника, оскільки ОСОБА_2 набула право вимоги щодо стягнення відшкодування компенсації пошкодженого майна на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Апеляційним судом встановлено, що 04 березня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу № 1473 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно - базeвідпочинку «Волна», загальною площею 2 454,8 кв. м, розташована на АДРЕСА_1 .

04 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № РМ-SМЕ107/078/2008, предметом якого є належна ОСОБА_1 на праві власності база відпочинку «Волна». Вказаний правочин укладено у забезпечення укладеного між банком та ОСОБА_4 валютного кредитного договору від 04 березня 2008 року №СМ-SМЕ/107/078/2008.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 05 травня 2009 року задоволено заяву ЗАТ «ОТП Банк» про забезпечення позову та зобов`язано ОСОБА_1 передати базу відпочинку «Волна» на відповідальне зберігання банку.

На виконання вказаної ухвали суду, 11 травня 2009 року між банком та ОСОБА_1 складено акт прийому-передачі вказаного майна.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 липня 2018 року № 131710549 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 липня 2018 року № 131838351 вбачається, що право власності на базу відпочинку «Волна», зареєстроване 13 травня 2016 року за ПАТ «ОТП Банк» скасовано, а її власником значиться ОСОБА_1 .

Оскарженим ОСОБА_2 , яка не є учасником справи, рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 22 березня 2021 року у справі № 266/4503/19 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів та стягнення збитків у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2021 року у справі № 241/309/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку бази відпочинку «Волна».

01 лютого 2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 права та обов`язки щодо витребування та набуття її майнових прав щодо стягнення відшкодування компенсації за пошкодження та будь-які збитки спричинені базі відпочинку «Волна».

Суд апеляційної інстанції врахував, що звернувшись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «ОТП Банк» на його користь суму завданих саме йому збитків, як власнику вказаного нерухомого майна, у зв`язку зі знищенням належного йому майна - бази відпочинку «Волна».

Із касаційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У частині першій статті 352 ЦК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20), від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21), від 28 жовтня 2021 року у справі № 529/690/18 (провадження № 61-6006св21) та від 02 листопада 2021 року у справі № 314/5611/19 (провадження

№ 61-3829св21).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Встановивши, що у справі № 266/4503/19 спір виник щодо стягнення збитків власнику майна ОСОБА_1 у зв`язку з правовідносинами, які виникли саме між банком та ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки, за яким заявник як одноосібний власник передав в іпотеку належне йому майно без будь-яких застережень з боку інших осіб (фактичних співвласників), суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що оскарженим рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 22 березня 2021 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 , не вирішувалося.

У зв`язку з цим Верховний Суд зауважує та враховує процесуальну поведінку ОСОБА_1 - позивача у справі, який на момент ухвалення Першотравневим районним судом Донецької області рішення від 22 березня 2021 року позиціонував себе одноосібним власником бази відпочинку «Волна», натомість зараз, з метою перегляду рішення першої інстанції заявник вказує, що вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, що свідчить про вчинення дій всупереч попередній поведінці позивача, що не відповідає доктрині «заборона суперечливої поведінки» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).

Серед іншого Верховний Суд враховує, що, оскаржуючи постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2024 року, ОСОБА_1 фактично бажає досягти перегляду рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 22 березня 2021 року в інший спосіб, ніж передбачено для нього як учасника справи, адже ОСОБА_1 має статус позивача у справи № 266/4503/19, водночас аналіз відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що заявник не реалізував свого права на перегляд в апеляційному порядку рішення місцевого суду, тобто заявник визначився та продемонстрував свою процесуальну позицію щодо такої реалізації, а саме не оскарження рішення першої інстанції.

Учасник справи реалізує свої процесуальні права на власний розсуд, тому не вчинення дій є також проявом визначеної самим учасником справи процесуальної поведінки.

Довід касаційної скарги ОСОБА_1 , що суд апеляційної інстанції ухвалив своє рішення у формі постанови, а не ухвали не змінює характер зазначеного судового рішення, яке за своїм змістом є ухвалою та не впливає на правильність висновків апеляційного суду.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм права та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими апеляційним судом, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування апеляційним судом норм права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2024 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та стягнення збитків.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян