КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №356/829/23 Головуючий у 1 інстанції: Лялик Р.М.
провадження №22-ц/824/7626/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Березанського міського суду Київської області від 27 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року позивач ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтувавав тим, що 21.08.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 728506958.

Вказував, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених договором.

31.12.2020 року додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.

Відповідно до реєстру боржників № 127 від 29.03.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором № 728506958.

Зазначав, що 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 в сумі 63 573, 20 грн, з яких 13 747, 85 грн - сума заборгованості по основному боргу; 49 825, 35 грн - сума заборгованості за відсотками.

Тому, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в сумі 63 573, 20 грн та судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 27 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість в розмірі 63 573 гривні 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" судові витрати в розмірі 2 684 гривні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позову. Крім того, просить стягнути з позивача на користь відповідача 6 000 грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування скарги вказує, що позивачем не надано Договір факторингу

№ 28/1118-01 від 28.11.2018.

Так само позивачем не надано Реєстр боржників №127 від 29.03.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, як і доказів здійснення фактором оплати за відступлені ним права вимоги.

Позивачем надано Додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до вказаного договору від 28.11.2021, згідно якої текст договору викладено у новій редакції, зокрема визначено, що строк дії договору закінчується 31.12.2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2. Договору).

Вказує, що 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 728506958 від 21.08.2020, що як зазначає позивач, підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу

№20102022 від 20.10.2022 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 63 573,20 грн, з яких: 13 747,85 грн заборгованість за основною сумою боргу; 49 825,35 грн. заборгованість за відсотками.

Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

У той же час, позивачем надано договір факторингу, який було укладено 28.11.2018 року, тоді як кредитний договір був укладений 21.08.2020 року, тобто після відступлення прав вимоги, що вказує на безпідставність доводів позивача.

Продовження сторонами строку дії договору №28/1118-01 від 28.11.2018 року до 31.12.2021 року, внаслідок укладення додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 та укладення у подальшому Реєстру боржників №127 від 29.03.2021 (який не долучений до матеріалів справи) до конкретного боржника не свідчить про набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_2 , оскільки станом на 2018 рік у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не існувало право вимоги до відповідача, оскільки кредитний договір було укладено лише 21.08.2020 року.

Так, із аналізу вказаних договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомогаперейшло до нових кредиторів, починаючи ще 28.11.2018 року, а сам кредитний договір №728506958 був укладений від 21.08.2020 року, тобто трохи менше ніж через 2 роки після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу права вимоги є похідних від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

Хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 914/868/17).

Отже, позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №728506958 від 21.08.2020 від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» та відповідно від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

За таких обставин вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме: не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу Летун Т.В. - представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Березанського міського суду Київської області залишити без змін.

Вказує, що Договір було підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор (міститься вкінці Договору) AGY4D255, відправлено 21.08.2020 9:31:49 на номер мобільного телефону вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту НОМЕР_2.

Одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 21.08.2020 9:33:11, після чого позичальник натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано грошові кошти на банківську карту НОМЕР_1 , що належить позичальнику, що слугує доказом того, що позичальник акцептував оферту Товариства.

Отже, Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позичальником та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не був би укладений, тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позичальника.

Товариство здійснило верифікацію Позичальника шляхом використання Системи BankID Національного банку України. Таким чином, Товариство з дотриманням усіх вимог законодавства здійснило належну ідентифікацію та верифікацію клієнта перед укладенням Договору та встановило особу володільця банківської картки.

Так, ТОВ "ФК`ЄАПБ" повідомляє, що не володіє та не може володіти доказами отримання саме ОСОБА_2 одноразового ідентифікатора, який було надіслано на телефонний номер НОМЕР_2 , який було вказано Позичальником в заявці. Отже, Позивачем доведено факт укладання Відповідачем Кредитного договору в електронній формі та підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме: того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відповідно до умов Кредитного договору, позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором.

У розрахунку заборгованості за Договором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відображено суму виданого кредиту, деталізовано порядок нарахування відсотків у відповідності до умов Договору, яке було продовжено ТОВ «Таліон плюс» в межах строку погодженого сторонами в Договорі. Нарахування заборгованості здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до нього, саме через неналежне виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань і було нараховано суму заборгованості. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нарахування за порушення кредитних зобов`язань здійснювались виключно первісним позикодавцем.

Відтак, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив суд стягнути із відповідача ту заборгованість за Кредитним договором, яка була нарахована Первинними кредиторами.

З метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи позивач просить суд поновити строк для подання доказів, прийняти та долучити до матеріалів справи: 1. Копію Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року (по 1 примірнику оригіналу договору знаходиться у ТОВ «ФК «ЄАПБ» та у ТОВ «Таліон плюс»). 2. Виксерокопіювання (витяг) з Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, як доказ передачі заборгованості відповідача (по 1 примірнику оригіналу Реєстру Боржників знаходиться у позивача та у ТОВ «Таліон плюс»). 3. Копію Платіжного доручення № 19474 від 10.03.2023 року, як доказ оплати за Договором факторингу.

Вважає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах - даний висновок сформований колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ у постанові Київського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року по справі №754/11916/23 (апеляційне провадження № 22-ц/824/17877/2023).

Щодо витрат на правову допомогу, то позивач не погоджується з таким розміром правової допомоги, з огляду на малозначність та складність справи заявлений розмір правової допомоги (6 000 грн) є неспівмірним та значно завищеним, адже, предмет спору в цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними.

Отже, суд дотримуючись норм цивільного та цивільного-процесуального законодавства України ухвалив законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних в справі доказів.

На підставі вищевикладених обставин, позивач вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не має. Всі наведені твердження апелянта як і сама апеляційна скарга в цілому являється викладенням суб`єктивних міркувань апелянта щодо даної цивільної справи.

Вважає, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши всі обставини справи, перевіривши наявність, підстави та розмір виникнення заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Березанським міським судом Київської області повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають обставинам справи, а під час прийняття рішення судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, рішення суду є законним та повністю обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 скористалася наданим банком кредитом, проте ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, а доказів зворотного суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 21.08.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 було укладено договір №728506958, відповідно до п.1.1. якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 13 750 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 4-5).

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022 у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги (а.с.16-17).

Як вбачається з реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_2 на загальну суму 63 573, 20 грн. (а.с. 18).

Таким чином, позивач - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» - набуло прав кредитора по відношенню до відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором № 728506958 від 21.08.2020 року на загальну суму 63 573, 20 грн.

Судом встановлено, що відповідачка не надає грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, тому відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором

№728506958 від 21.08.2020 року, станом на 31.08.2023 року заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 63 573, 20 грн. (а.с. 19).

Як встановлено, відповідачка в добровільному порядку заборгованість не погашає.

Статтею 55 Конституції України гарантовано право особи на судовий захист.

Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Положеннями ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Згідно змісту ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова відповідача від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

При цьому, порушенням зобов`язання в розумінні статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Так, за змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитом є грошові кошти, надані банком або іншою фінансовою установою позичальнику у відповідному розмірі, зобов`язання з повернення яких на умовах та в строки, встановлені договором, покладається на позичальника.

У випадку порушення позичальником строків виконання таких зобов`язань вони стають простроченими.

Крім того, як встановлено в пункті 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В частині 2 статті 1050 ЦК України зазначено, що у випадку, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Так, за правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

На підставі наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачка скористалася наданими банком кредитами, проте ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 63 573, 20 грн.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на наступні обставини.

Так, позивачем не надано Договір факторингу № 28/1118-01 » 28.11.2018.

Так само позивачем не надано Реєстр боржників № 127 від 29.03.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, як і доказів здійснені фактором оплати за відступлені ним права вимоги.

Позивачем надано Додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до вказаного договору і 28.11.2021, згідно якої текст договору викладено у новій редакції, зокрема визначено, що строк дії договору закінчується 31.12.2021, але у будь якому разі до моменту належного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п.8.2 Договору).

20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНИ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено Договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНж «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 728506958 від 21.08.2020, що, як зазначає позивач, підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 2 від 06.03.2023 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 63 573,20 грн., з яких: 13 747,85 грн. заборгованість за основною сумою боргу і 49 825 грн.35 коп заборгованість за відсотками.

За п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

У той же час, позивачем надано договір факторингу, який було укладено 28.11.2018, тоді як кредитний договір був укладений 21.08.2020, тобто після відступлення прав вимоги, що вказує на безпідставність доводів позивача.

Продовження сторонами строку дії договору № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2021, внаслідок укладення додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 та укладення у подальшому Реєстру боржників № 127 від 29.03.2021 (який не долучений до матеріалів справи) до конкретного боржника не свідчить про набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_2 , оскільки станом на 2018 рік у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» не існувало право вимоги до відповідача, оскільки кредитний договір було укладено лише 21.08.2020,

Так, із аналізу вказаних договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перейшло до нових кредиторів починаючи ще 28.11.2018, а сам кредитний договір №728506958 був укладений від 21.08.2020, тобто трохи менше ніж через 2 роки після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу права вимоги є похідних від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

Хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Отже, позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги і ОСОБА_2 за кредитним договором № 728506958 від 21.08.2020 від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та відповідно від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ».

Отже, позивачем не доведено належними допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором.

На підставі викладеного відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З форми та змісту кредитного договору та графіку платежів неможливо встановити достовірність зазначених в них обставин.

В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б встановити, що ОСОБА_2 пройшла ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСО ДОПОМОГА» при вході в особистий кабінет на сайті, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону, який вона сама зазначила.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позивач будь-яких відомостей, підтверджуючих укладення електронного договору суду, не надав.

Суд першої інстанції також не вказав у рішенні, якими доказами підтверджується укладання електронного договору, зокрема отримання та використання відповідачем одноразового ідентифікатора.

З позовної заяви та долученого кредитного договору вбачається, що джерелом походження наданих позивачем доказів є офіційний сайт ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за посиланням www.moneyveo.ua, електронний сервіс Товариства.

Позивач не надав суду Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

У даному випадку позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та Фінансову звітність в Україні».

Також, судом першої інстанції не вказано в рішенні, який доказ підтверджує перерахування відповідачу коштів по кредитному договору.

Відсутність в матеріалах справи первинних документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом.

З огляду на викладене, ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому законом порядку не довело факту укладення кредитного договору в електронному вигляді, перерахування кредитних коштів за договором, відступлення права грошової вимоги, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні.

Тому вимоги щодо стягнення заборгованості не підлягають до задоволення через їх недоведеність, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Крім того, позивачем не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, зокрема, простроченої заборгованості за процентами, із зазначенням, за який період була нарахована (щоденно) та за якою відсотковою ставкою.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Березанського міського суду Київської області від 27 грудня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При поданні апеляційної скарги відповідачкою було сплачено судовий збір у розмірі 3 220 грн 80 коп., які підлягають стягненню з позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 27 грудня 2023 рокускасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" () на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 220 (три тисячі двісті двадцять) грн 80 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: