Справа № 638/2253/24
провадження № 2/610/575/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2024 Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Тімонової В.М.,

за участю секретаря судового засідання Черепахи А.А.,

представника позивача адвоката Дворницького В.В. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача адвоката Литовченка С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Балаклія Харківської області цивільну справу № 638/2253/24 (пр. № 2/610/575/2024) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2023 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява адвоката Дворницького Валерія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , у якій просить стягнути з відповідача майнову шкоду, заподіяну пошкодженням автомобіля у розмірі 414872,81 грн., моральну шкоду у розмірі 200000 грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору 6148,80 грн., витрати на оплату правничої допомоги 75700 грн., витрати на експертне дослідження 3000 грн. та за послуги евакуатора 4000 грн.

В обгрунтування позову посилався на те, що 16.11.2023 о 13 год 00 хв. в Харківській області, Харківський район, смт. Вільшани по вул. Козакевича, 52, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом HYUNDAI, д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя вул. Козакевича, не надав переваги в русі автомобілю SKODA, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 05.12.2023 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу

Під час ДТП ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків, що складаються з витрат на проведення відновлювального ремонту SKODA KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_2 , на загальну суму 571 672 грн. 81 коп., яка складається з втрати товарної вартості вказаного автомобіля у розмірі 73 350 грн. 29 коп. та матеріальної шкоди у розмірі 498 322 грн. 52 коп.

11.12.2023 ПАТ «СК«УНІКА» було перераховано 156 800 грн. на відшкодування збитків, спричинених відповідачем під час дорожньо-транспортної пригоди, яка пов`язана з експлуатацією транспортного засобу HYUNDAI, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до полісу обов`язкового страхування правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216908940. Однак залишаються невідшкодовані позивачу збитки у розмірі 414 872 грн. 81 коп., яку просить стягнути з відповідача.

Також діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 200 000,00 грн.

Крім того, просив стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у сумі 6148,80 грн., на правничу допомогу у сумі 75700,00 грн., за експертне дослідження 3000, 00 грн. та за послуги евакуатора у розмірі 4000,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.02.2024 вказану цивільну справу передано за підсудністю до Балаклійського районного суду Харківської області, яка надійшла 04.03.2024.

Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 12.03.2024 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

02.04.2024 від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого ОСОБА_2 позов визнав частково: майнову шкоду у розмірі 352073,07 грн., моральну шкоду - 10000,00 грн., а в стягненні витрат на професійну правничу допомогу і послуги евакуатора просив відмовити.

Зазначив, що 16.11.2023 відбулась ДТП з його вини, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль позивача ОСОБА_1 . На час ДТП був діючий страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПАТ «Страхова компанія «Уніка», яка сплатила позивачу 156800,00 грн.

Вказав, що суд не може прийняти як доказ спричиненої позивачу шкоди від пошкодження його автомобіля на загальну суму 571672,81 грн., звіт №537/23 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 30.11.2023, складений ФОП ОСОБА_3 , оскільки такий доказ не відповідає вимогам діючого законодавства. ФОП ОСОБА_3 не мав права оцінювати розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, бо в нього є право тільки на оцінку колісних транспортних засобів, а не на оцінку збитків від його пошкодження. Тому не підлягають стягненню витрати за експертне дослідження у розмірі 3000,00 гривень, які були сплачені на користь ФОП ОСОБА_3 за складений ним Звіт.

21.11.2023 об 10.00 год. в АДРЕСА_1 , на СТО «SKODA», в присутності власника автомобіля, судовим експертом ОСОБА_4 , який має Свідоцтво №52-2з/П, що підтверджує його кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз за спеціальністю 12.2 визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, був проведений огляд автомобіля позивача, і Висновком експерта № 00423 від 08.12.2023, була встановлена сума матеріального збитку, яка складає 508873,07 грн. з урахуванням ПДВ на складові частини та матеріали.

Таким чином, з урахуванням виплат страховика, стягненню підлягає сума, яка складає: 508873,07 - 156800,00 = 352073,07 грн.

У позові ОСОБА_1 вказав, що йому спричинена моральна шкода на суму 200000,00 гривень, але жодного належного доказу моральних чи фізичних страждань, які б підтверджували саме таку суму моральної шкоди, до заяви не надав. Просив врахувати ту обставину, що ДТП вчинив з необережності, ніякого умислу на виникнення у потерпілого шкоди не мав; він є пенсіонером за віком і іншого доходу не має.

Зазначив, що не підлягають стягненню витрати позивача за послуги з евакуації автомобіля на суму 4000,00 гривень, оскільки ці витрати нічим не доведенні і будьякі платіжні документи про ці витрати до позову додано не було (а.с. 101-103).

Також відповідачем подано висновок експерта № 00423 від 08.12.2023 (а.с. 104-144).

08.04.2024 від представника позивача адвоката Дворницького В.В. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої наголошував на обґрунтованості позовних вимог (а.с.147-152).

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 06.05.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, а саме: майнову шкоду у сумі 352073,07 грн., підтверджену висновком експерта від 08.12.2023, моральну шкоду у сумі 10000 грн., заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу, витрат на послуги евакуатора 4000 грн. та витрат за експертне дослідження у розмірі 3000 грн.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 16.11.2023 о 13 год 00 хв в Харківській області, Харківський район смт Вільшани, по вул. Козакевича, 52, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом HYUNDAI, державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Козакевича, не надав переваги в русі автомобілю SKODA, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 05.12.2023 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.32).

Власником автомобіля SKODA KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 (а.с. 30).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно пункту четвертого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправильними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 2, п. 2 ч. 4, ч. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.п. 4-7,11,16,17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц висловлено наступні висновки щодо застосування норм права.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 537/23 від 30.11.2023 вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 571672,81 грн. (а.с. 33-37).

Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Вимоги до висновку експерта встановлені ст.102 ЦПК України.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч.1 ст.102 ЦПК України).

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. (ч.3 ст.102 ЦПК України).

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи (ч.4 ст.102 ЦПК України).

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч.7 ст.102 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.5 ст.106 ЦПК України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Таким чином, відповідно до положень ст.ст. 76, 102 ЦПК України, доказом у цивільній справі може бути лише висновок експерта, який за формою та за змістом відповідає вимогам встановленим ст.102 ЦПК України, зокрема в якому має бути зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Однак звіт суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 таким вимогам не відповідає, зокрема не є висновком експерта та прямо не передбачений процесуальним законом, як доказ; у вказаному документі не зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

До такого висновку також дійшла й Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, з урахуванням вимог ст.ст. 76, 80 ЦПК України позивач ОСОБА_1 не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди. Окрім цього, наданий суду звіт оцінювача не є висновком експерта, а тому не є належним доказом у справі, клопотань про призначення та проведення експертизи щодо визначення матеріальної шкоди суду не надано.

Таким чином, з урахуванням викладеного, згідно положень ст.ст. 76, 102 ЦПК України суд не приймає до уваги звіт суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , наданий позивачем ОСОБА_1 як належний та допустимий доказ на підтвердження матеріальної шкоди.

Оскільки суд не приймає до уваги вказаний звіт, тому не підлягає задоволенню вимога щодо стягнення з відповідача витрат за проведення експертного дослідження у розмірі 3000 грн.

Згідно Висновку експерта за результатами проведення транспортної товарознавчої експертизи для подання до суду № 00423 від 08.12.2023, підготовленого за заявою відповідача ОСОБА_2 судовим експертом ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SKODA KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, що мала місце 16.11.2023, становить 508873,07 грн. Зазначений висновок відповідає вимогам ст. 102, ст. 106 ЦПК України і тому суд приймає його як належний доказ на підтвердження розрахунку майнової шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 отримав від ПАТ «СК «УНІКА» часткову компенсацію за завдану шкоду в сумі 156800,00 грн.

Таким чином, розмір завданої позивачу шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

За таких обставин, виходячи з вказаних вище положень законодавства та релевантної судової практики, відповідач повинен відшкодувати позивачу завдану шкоду у розмірі, який дорівнює різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду у розмірі 352073,07 грн. (508873,07 грн., яка встановлена Висновком експерта № 00423 від 08.12.2023, - 156800,00 грн., як часткова компенсація ПАТ «СК «УНІКА», = 352073,07 грн.).

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого.

Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей).

Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Обґрунтовуючи моральну шкоду позивач посилався на те, що внаслідок ДТП йому спричинені моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у його житті та у житті його родини, а саме: перенесений психологічний стрес, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, потреба в уникненні аналогічних обставин, постійна насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні події, психологічний дискомфорт, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення нормального біологічного сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, тощо. Свої моральні страждання він оцінив у 200 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні ушкодження.

Суд вважає, що сам факт пошкодження майна позивача свідчить про наявність у останнього стресу, що свідчить про понесені ним моральні страждання.

Виходячи з загальних засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання з боку відповідача, а тому враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає, що сума у розмірі 10 000,00 грн. є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат за послуги евакуатора у розмірі 4000 грн., у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки будь-яких квитанцій матеріали справи не містять..

Крім того, представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, але докази щодо витрат на правову допомогу не надав.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відтак, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання розподілу судових витрат за клопотанням представника позивача адвоката Дворницького В.В.

Суд зазначає, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги вище викладене, зважаючи на те, що позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3536,26 грн,

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 352 073,07 грн.(триста п`ятдесят дві тисячі сімдесят три грн. 07 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3536,26 грн. (три тисячі п`ятсот тридцять шість грн. 26 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Встановити представнику позивача строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати за клопотанням представника позивача адвоката Дворницького В.В. на 19 червня 2024 року на 16.15 годину.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 20 червня 2024 року.

Суддя В.М. Тімонова