К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року місто Київ

справа № 359/2933/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/14680/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Чирки С.С. від 11 червня 2024 рокуу справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ТОВ "Укр Кредит Фінанс" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивувало тим, що 20 лютого 2023 року ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 уклали електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1159-2106, за умовами якого позивач зобов`язався надати кредит у розмірі 7 200 гривень, а ОСОБА_1 повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 2,5% в день (занижена ставка) та 3% в день стандартна ставка. Строк кредитування визначений сторонами у 300 днів. ТОВ "Укр Кредит Фінанс" належним чином виконало свої зобов`язання за договором, а відповідач, в свою чергу, зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконує.

Станом на 27 лютого 2024 року у позичальника виникла заборгованість в сумі 71 352 грн. Разом з тим кредитодавець частково списав суму нарахованих відсотків на суму 35 352 грн, у зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 36 000 грн, з яких: 7 200 грн - заборгованість за кредитом та 28 800 грн - заборгованість за відсотками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року позов ТОВ "Укр Кредит Фінанс" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" заборгованість за кредитним договором в розмірі 36 000 грн. та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що 20 лютого 2023 року між сторонами укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1159-2106, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 200 грн на строк 300 днів зі сплатою відсотків за зниженою ставкою 2,50 % та стандартною процентною ставкою - 3,00% в день. Позивач перерахував на платіжну карту відповідача 7 200 грн, тобто виконав умови кредитного договору. Водночас ОСОБА_1 погашення кредиту не здійснював.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з нього відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за відсотками. Заборгованість має підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами, а до позовної заяви кредитор додав лише розрахунок заборгованості. При цьому кредитором не дотримано вимог статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"в частині обов`язку повідомити споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач.

Встановлення в договорі надмірно високих відсотків, які значно перевищують розмір отриманого кредиту, свідчить про несправедливість договірних умов у цій частині та здійснення позивачем нечесної підприємницької практики.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ "Укр Кредит Фінанс" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що умови про нарахування відсотків за користування кредитом, а також процентні ставки прямо передбачені безпосередньо в кредитному договорі, а також паспорті споживчого кредиту, з якими відповідач погодився, підписавши вказані документи одноразовим ідентифікатором. Будь-яких інших платежів (зокрема, неустойки чи комісії) позивач не нараховував. Переконаний, що несправедливих умов кредитний договір не містить, а відповідач перед підписанням кредитного договору був ознайомлений з його умовами та добровільно їх прийняв.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 20 лютого 2023 року між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua) укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1159-2106, за умовами якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 7 200,00 грн; строк кредитування - 300 днів; знижена процентна ставка - 2,50 % в день; стандартна процентна ставка - 3,00% в день.

Згідно з довідкою про перерахування суми кредиту №1159-2106 від 20 лютого 2023 року на платіжну карту відповідача було зараховано 7 200,00 грн за договором №1159-2106 від 20 лютого 2023 року.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , станом на 27 лютого 2024 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 71 352 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 200 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 64 152 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У справі, що переглядається, суд установив, що 20 лютого 2023 року між ТОВ "Укр Кредит Фінанс"та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1159-2106.

Зі змісту кредитного договору убачається, що цей договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений; у відповідності до норм частини першої статті 13 Закону України "Про споживче кредитування" був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію".

Матеріалами справи підтверджується, що позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А2332 для підписання кредитного договору, паспорту кредиту, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.

За частиною другою статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За змістом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Безпосередньо у кредитному договорі зазначено, що позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А2332.

У зв`язку з викладеним між сторонами виникли правовідносини за договором кредиту внаслідок погодження ними істотних умов цього договору в електронній формі.

Відповідач сам факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів не заперечує, відтак визнає наявність у нього обов`язків як позичальника за кредитним договором.

Водночас ОСОБА_1 не визнає наявність у нього обов`язку зі сплати відсотків за користування кредитним коштами.

У цьому контексті колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 6 ЦК України та частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Апеляційний суд звертає увагу, що підписання кредитного договору позичальником свідчить про безумовне прийняття ним усіх умов, передбачених цим договором, а не якоїсь окремої частини договору.

Згідно з пунктом 4.3 кредитного договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Процентна ставка за користуванням кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному Договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за пільговою та/або зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності.

Відповідно до пункту 4.4 базовий період складає 18 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду, крім наступного випадку: якщо позичальник у поточному базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного Базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору.

Згідно з пунктом 4.5 договору сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду.

За пунктом 4.6 кредитного договору нарахування процентів за користування здійснюється щоденно починаючи з першого дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, в таких розмірах: стандартна процентна ставка 3,00 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за промо-ставкою або зниженою чи пільговою ставкою).

Знижена відсоткова ставка передбачена в паспорті кредиту, підписаному позичальником, та складає 2,50 %.

Тобто сторонами безпосередньо в кредитному договорі було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами.

ТОВ "Укр Кредит Фінанс" свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 7 200 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача та його довідкою про перерахування суми кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості з 20 лютого 2023 року до 9 березня 2023 року позичальнику нараховувались відсотки за зниженою процентною ставкою (2,50% в день), а з 10 березня 2023 року до закінчення строку кредитування - за стандартною

ставкою 3,00%, що повною мірою відповідає пункту 4.6 підписаного сторонами кредитного договору.

Будь-яких інших платежів, зокрема неустойки чи комісії, кредитодавцем не нараховувалося.

Відтак наявність у ОСОБА_1 заборгованості перед позивачем за відсотками за користування кредитом знайшла своє підтвердження. Зокрема, кредитор надав суду первинні бухгалтерські документи щодо надання кредитних коштів відповідачу, чого останній не заперечував. Крім того, погодженими сторонами умовами кредитного договору передбачена сплата відсотків за користування кредитом. Будь-яких інших первинних бухгалтерських документів кредитор надати суду не в змозі з урахуванням того, що позичальник не здійснював жодного погашення на виконання умов договору, чого він в апеляційній скарзі не заперечував, а доступу до банківського рахунку відповідача та виписки з нього позивач не має.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містить детальний розпис нарахованої заборгованості за кредитним договором, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували визначений кредитором розмір заборгованості.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, про те, що кредитор не дотримав положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в частині обов`язку повідомити споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач, а також про те, що споживач є слабшою та більш вразливою стороною, є безпідставними та не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки цей висновок зроблений судом касаційної інстанції щодо інших кредитних угод, з іншими умовами, правилами та сторонами, зокрема у кредитних відносинах, які виникли на підставі договору, укладеного у простій письмовій формі шляхом підписання анкети-заяви відповідно до частини другої статті 207 ЦК України.

Натомість у справі, що переглядається кредитний договір укладений в електронній формі (не шляхом підписання анкети-заяви, яка не містить істотних умов договору) в якому, з-поміж іншого, погоджена і процентна ставка за користування кредитом. Крім того, відповідач підписав одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту та умови і правила надання послуг.

Аргументи апеляційної скарги про те, що встановлення в договорі надмірно високих відсотків, які значно перевищують розмір отриманого кредиту, свідчить про несправедливість договірних умов у цій частині та здійснення позивачем нечесної підприємницької практики, апеляційний суд відхиляє з таких мотивів.

Як уже зазначалося, відповідач добровільно підписав кредитний договір та прийняв усі умови, наведені в ньому.

За змістом частин першої, другої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Водночас в укладеному між сторонами кредитному договорі повно, чітко та однозначно викладена вся інформація, необхідна для усвідомлення споживачем потенційного обсягу його зобов`язання, зокрема, але не виключно, шляхом зазначення процентної ставки за користування кредитом, реальної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту. Сума, пред`явлена кредитором до стягнення в цій справі, не перевищує (є вдвічі меншою), ніж сума, зазначена в договорі як орієнтовна сукупна вартість кредиту за весь строк кредитування.

Тобто обставини ведення позивачем нечесної підприємницької практики судом не встановлено.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Водночас частиною п`ятої цієї ж статті передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Тобто вказаною нормою права передбачено, що договір у частині положень, які споживач уважає несправедливими, є оспорюваним, тобто таким, який може бути визнаний недійсним (а не є таким в силу закону) за позовом, пред`явленим споживачем кредитних послуг.

Між тим у цій справі відповідач з вимогами про визнання положень кредитного договору в частині встановлення надмірно високих відсотків недійсними не звертався, у зв`язку з чим оцінка таким доводам судом апеляційної інстанції в силу меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 367 ЦПК України, не надається.

Посилання на частину п`яту статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" про те, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними, апеляційний суд також не приймає, оскільки відповідач не зазначив, які саме умови договору, на його думку, звужують обсяг його прав як позичальника порівняно з положеннями Закону України "Про споживче кредитування".

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається як із заборгованості за тілом кредиту, так і заборгованості за нарахованими відсотками.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: