ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5877/24 Справа № 203/7079/23 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф.М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів: - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що згідно з судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.06.2023 року у справі №369/6535/22 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.07.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовий наказ було подано на виконання до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Позивач зазначив, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, що станом на 03.11.2023 року становить 46497,27 грн. При цьому за розрахунком позивача, розмір пені за період з липня 2022 року по червень 2023 року становить 47611,28 грн.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути неустойку, пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 47611,28 грн зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовну заяву.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на момент подання відзиву відповідач не сплатила борг, який згідно розрахунку від 02 квітня 2024 року складає 32 631 грн., що є ігноруванням судом першої інстанції прав дитини.

Крім цього, вважає, що судом не враховано висновки Верховного Суду, які вказують що тягар доказування повністю, повністю лягає на платника аліментів.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції проігноровано та не враховано той факт, що заборгованість по аліментам утворилася ще до відкриття виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та ознайомившись з матеріалами справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у провадженні Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває судовий наказ №369/6535/22, виданий 28.06.2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25.07.2022 року та до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Це підтверджується копіями постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18.07.2023 року, ВП №72254300, та про виправлення помилки у процесуальному документі від 05.09.2023 року, ВП №72254300.

Відповідно до постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендії та інші доходи боржника від 24.07.2023 року, ВП №72254300, було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що утримує дохід у ІНФОРМАЦІЯ_4 , та постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1/4 частині від усіх видів доходу, щомісяця, починаючи стягнення з 25.07.2023 року у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів боржника після відрахування податків, щомісяця; утримання проводити у розмірі 50% до повного погашення боргу, потім у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу боржника після відрахування податків, щомісяця.

Відповідно до постанови державного виконавця про виправлення помилки у процесуальному документі від 05.09.2023 року, ВП №72254300, були внесені виправлення до документу «Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» від 05.09.2023 року, та постановлено заборгованість нарахувати з 25.07.2022 року у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу боржника після відрахування податків, щомісяця; утримання проводити у розмірі 50% до повного погашення боргу, потім у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу боржника після відрахування податків, щомісяця.

Відповідно до довідки про заробітну плату відповідача від 01.11.2023 року за період 01.07.2023 року по 31.10.2023 року, утримана сума поточних аліментів становить загалом 24539,61 грн.

Відповідно до довідки державного виконавця, станом на 03.11.2023 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає 46497,27 грн.

Відповідач утримує малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 19.05.2018 року, серії НОМЕР_1 .

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).

Згідно з ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Положеннями ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 дійшов висновку, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Приписами ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення зі ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів, зазначивши про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості з аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач добросовісно виконує свій обов`язок щодо виконання судового наказу про стягнення аліментів та сплати аліментів. Оскільки з її доходу щомісяця стягуються аліменти та заборгованість зі сплати аліментів, що проводиться до повного погашення боргу у розмірі 50% доходу, а потім у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу боржника. Суд враховує те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у боржника у зв`язку із допущеною технічною помилкою у реквізитах виконавчого документа, до якого були внесені зміни та замість неправильного: «починаючи стягнення з 25.07.2023 року» вказано правильно: «починаючи стягнення з 25.07.2022 року», що підтверджується, матеріалами справи.

Встановивши всі обставини справи, суд першої інстанції правильно зазначив, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача (боржника), утворилася з незалежних від відповідача причин, сплачується нею систематично періодичними платежами із заробітної плати. Тобто відповідач як платник аліментів довела належними та допустимими доказами, що нею вжито всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів та заборгованості по аліментам. Вона є невинуватою у виникненні заборгованості і у суду відсутні підстави стягувати з неї неустойку (пеню).

Враховуючи зазначене, ані в ході розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду не встановлено факту ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів та її вини у виникненні заборгованості. Не встановлено, що відповідач, знаючи про обов`язок сплати аліментів, ухилявся від його виконання, зокрема, прямо відмовився від їх сплати або приховував місце роботи, заробіток (дохід), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, змінив місце роботи чи місця проживання, штучно створив обставини, що унеможливили своєчасне стягнення з нього коштів, тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем пені немає.

Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: