ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5105/24 Справа № 203/6410/23 Головуючий у першій інстанції: Єдаменко С.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2023 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 19 жовтня 2020 року між АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631486912, відповідно до умов якої банк зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачці кредит, однак остання своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 28.02.2023 утворилась заборгованість у загальному 261163,30 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 137956,27 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 253,26 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 109324,07 грн та заборгованості по відсоткам за прострочену заборгованість у розмірі 13629,72 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість у загальному розмірі 261163,30 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №631486912 від 19 жовтня 2020 року, яка виникла станом на 22 січня 2023 року, в розмірі 138209,53 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 137956,27 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 253,26 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2073,14 грн, а разом 140282,67 грн. В решті у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 підписала та звернулась до АТ «Альфа Банк» із офертою на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631486912, відповідно до якої ОСОБА_1 запропонувала АТ «Альфа Банк» укласти з нею угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 3).

Вказана вище оферта містить, зокрема, такі умови: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, сума кредиту - 36000,00 грн, максимальна сума кредиту - 200000,00 грн, процентна ставка - 39,99% річних, тип процентної ставки - фіксована.

Також на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк» від 19.10.2020, копію паспорту споживчого кредиту від 19.10.2020 (а.с. 3 зворот, 4).

Зазначена вище анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки, комісії.

30 листопада 2022 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну найменування позивача з АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк» (а.с.25)

Згідно виписки з особового рахунку, відповідачка активно користувалась кредитними коштами, здійснюючи покупки, а також вносила платежі на погашення кредиту (а.с. 8-16).

Банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором від 19 жовтня 2020 року №631486912 згідно якого, станом на 28.02.2023 року банком нарахована заборгованість у загальному розмірі 261163,30 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 137956,27 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 253,26 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 109324,07 грн та заборгованості по відсоткам за прострочену заборгованість у розмірі 13629,72 грн. (а.с. 7).

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 19.10.2020 про акцепт (прийняття пропозиції укласти договір другою стороною) публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб процентна ставка не зазначена (а.с. 3 зворот).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.10.2020, посилався на оферту ОСОБА_1 від 19.10.2020 (пропозицію відповідачки укласти договір) та паспорт споживчого кредиту від 19.10.2020, як невід`ємну частину кредитного договору.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, форма такого документу носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору. Більше того, у вказаному вище паспорті споживчого кредиту від 19.10.2020 вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту (а.с. 4).

Оферта ОСОБА_1 №631486912 від 19.10.2020 є лише її пропозицією банку на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 3).

Анкета-заява позичальника ОСОБА_1 від 19.10.2020 про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб не містить погоджених банком із споживачем умов щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитом (а.с. 3 зворот).

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді плату за користування кредитними коштами, яка встановлена у формі сплати відсотків.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 253,26 грн.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості по відсоткам в розмірі 253,26 грн, з ухваленням у скасованій частині нового про відмову в задоволенні даної частини позовних вимог.

Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 19.10.2020, у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Сенс Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачкою тіла кредиту в сумі 137956,27 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку і не спростовано позичальницею; враховуючи, що відповідачкою не заперечується факт підписання анкети-заяви від 19.10.2020 про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, відкриття банківського рахунку, отримання банківської картки та користування кредитним лімітом, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за тілом кредиту в сумі 137956,27 грн.

Посилання в апеляційній скарзі про ненадання позивачем належних доказів видачі відповідачці кредиту, є безпідставним.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Таким чином, надана банком виписка по рахунку з кредитною карткою за період з 19.10.2020 по 28.02.2023, якій надано належну оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами (анкетою-заявою позичальника від 19.10.2020 року, розрахунком заборгованості) підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по тілу кредиту, розмір якої не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідачки.

Відповідно до вказаної вище виписки з особового рахунку, ОСОБА_1 активно користувалась кредитним лімітом з жовтня 2020 року по грудень 2021 року, здійснюючи розрахунки у магазинах. Більше того, відповідачка здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитним договором з часу укладення кредитного договору по лютий 2023 року, що підтверджується розрахунком та випискою з особового рахунку. Зазначене свідчить про визнання ОСОБА_1 укладення кредитного договору від 19.10.2020 року та отримання кредитних коштів.

Обґрунтування апеляційної скарги непогодженням із складеним банком розрахунком є неконкретизованим. Власного контррозрахунку відповідачкою не представлено, клопотання про призначення відповідної судової експертизи - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Таким чином, оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 137956,27 грн. підлягає залишенню без змін.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору (3917,45 грн) пропорційно задоволеним позовним вимогам (52,82%) в сумі 2069,20 грн (а.с. 28).

На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого відповідачем судового збору при поданні апеляційної скарги (2487,77 грн), пропорційно залишеним без задоволення вимогам (47,18%) в сумі 1173,73 грн (а.с. 81).

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь АТ «Сенс Банк» у розмірі 895,47 грн (2069,20 грн. - 1173,73 грн.).

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду оскаржене лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 137956,27 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 253,26 грн.

А тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови у стягненні на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 109324,07 грн та заборгованості по відсоткам за прострочену заборгованість у розмірі 13629,72 грн. не переглядає, відповідно до вимог ч. 1 статті 367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» за кредитним договором №631486912 від 19 жовтня 2020 року заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 253,26 грн, а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 2073,14 грн скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 253,26 грн відмовити.

В іншій оскаржуваній часині рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () судові витрати у розмірі 895 (вісімсот дев`яносто п`ять) грн 47 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова