справа № 761/7196/23 головуючий у суді І інстанції Мальцев Д.Ю.
провадження № 22-ц/824/72/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Гурез Іванною Олександрівною, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», третя особа-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про визнання кредитного договору припиненим,-

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (відповідач), третя особа-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», про визнання кредитного договору припиненим, в якому просила:

- припинити дію договору №200072445 від 24 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 липня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» було укладено Кредитний договір №200072445, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 60 000,00 грн.

Листом від 20 травня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив позивача про відступлення прав вимоги за Кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року на користь ТОВ «Плеяда».

Того ж дня ТОВ «Плеяда» так само повідомило позивачку про відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Фагор».

На виконання вимог кредитного договору позивач сплатила залишок кредиту у сумі 52000,00 грн. на рахунок ТОВ «ФК «Фагор», отримала від ТОВ «ФК «Фагор» відповідну довідку про погашення кредиту у повному обсязі, а також про те, що її заборгованість за Кредитним договором №200072445 погашена повністю.

Проте з травня 2019 року позивачу на мобільний телефон почали приходити повідомлення про те, що у неї існує борг перед ПАТ «Банк Михайлівський».

Як зазначає позивач, виконання нею своїх зобов`язань перед ПАТ «Банк Михайлівський» за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року є належним виконанням. Оскільки позивач належним чином виконала свої зобов`язання за кредитним договором, її зобов`язання припинились. В той же час, направленням вимог про сплату заборгованості відповідач не визнає що зобов`язання припинені, тому для захисту порушеного права позивач звернулася до суду з цим позовом.

27 червня 2023 року від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення в яких останній зазначив, що сплата позивачем грошових коштів до ТОВ «ФК «Фагор» не призводить до погашення заборгованості за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року, у зв`язку із тим, що у ТОВ «ФК «Фагор» відсутнє право вимоги до боржника за вищевказаним кредитним договором.

13 липня 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» подав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що до відповідача перейшло право вимоги за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року. Заборгованість за ним в загальному розмірі 76 912,87 грн непогашена, оскільки постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав до боржників. За таких обставин, ТОВ «ФК «Фагор» не могло бути кредитором позивача за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», третя особа-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про визнання кредитного договору припиненим.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гурез Іванна Олександрівна 04 грудня 2023 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зазначає, що вимога ТОВ «Діджи Фінанс» про повторну виплату коштів за кредитним договором є незаконною, у зв`язку з його повним виконанням, а отже враховуючи приписи норм Цивільного кодексу України зобов`язання за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року виконані.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки виконання позивачкою кредитного зобов`язання та наявності від ТОВ «ФК «ФАГОР» довідки про те, що станом на 02 серпня 2017 року заборгованість за кредитним договором погашена.

Окрім того, в постанові Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 зазначено, що відступлення прав вимоги від ПАТ «Банк Михайлівський» на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» мало місце 20 липня 2020 року, тобто вже після погашення позивачкою кредитних зобов`язань.

Крім того, повідомлень про заміну кредитора саме на ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» ані від ПАТ «Банк Михайлівський» ані від відповідача позивачка не отримувала, а тому вважає, що зобов`язання виконала належному кредитору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Гурез Іванною Олександрівною, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», третя особа-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про визнання кредитного договору припиненим, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Гурез Іванна Олександрівна вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 липня 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» було укладено Кредитний договір №200072445, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 60 000,00 грн.

Листом від 20 травня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив позивача про відступлення прав вимоги за Кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року на користь ТОВ «Плеяда».

Повідомленням від 20 травня 2016 року ТОВ «Плеяда» так само повідомило позивачку про відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Фагор» та необхідність погашати заборгованість на його банківський рахунок.

На виконання вимог кредитного договору позивач сплатила залишок кредиту на рахунок ТОВ «ФК «Фагор» (а.с. 39-42, 50-51), ТОВ Міра-фінанс (а.с. 43-46), ТОВ «ТЕХНОЛОГЧНІ ПРОМИСЛОВІ РІШЕННЯ» (а.с. 47-48), ТОВ «БТК «Штайн» (а.с. 49) та 15 серпня 2017 року отримала від ТОВ «ФК «Фагор» довідку про погашення кредиту за Кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року у повному обсязі та закриття Договору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 єдиним законним кредитором по відступлених договорах ПАТ «Банк Михайлівський» визнано ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідно до зазначеної постанови:

- застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2.

- визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2 до зазначеного договору факторингу.

- визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року №1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор».

- зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2.

- визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року №1 та додатках до нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи висновки, до яких дійшов суд у постанові Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, ТОВ «Діджи Фінанс» є належним правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський».

Також, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 травня 2020 року №918 визначено активи ПАТ «Банк Михайлівський», затверджено умови продажу активів ПАТ «Банк Михайлівський», у тому числі право вимоги за кредитним договором від 24 липня 2014 року №200072445.

Відповідно до протоколу електронного аукціону від 15 червня 2020 року №UA-EA-2020-06-09-000032-b переможцем даного аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». Ціна продажу лоту склала 5 359 000,00 грн.

За результатами проведеного аукціону між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено, у тому числі, договір про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року №7_БМ.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що постановою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/11298/16 від 01 липня 2021 року встановлено відсутність у ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги (майнові права) до боржників, а тому сплата ОСОБА_1 грошових коштів на рахунок ТОВ «ФК «Фагор» не є належним виконанням зобов`язань за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року та не свідчить про припинення зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, договорів.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що станом на 15 серпня 2017 року заборгованість за кредитним договором, який був укладений між нею та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», погашена в повному обсязі, а договір закритий.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

19 травня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» відступив на користь TOB «ФК «Плеяда» права вимоги за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року відповідно до договору факторингу №1905 від 19 травня 2016 року та реєстру прав вимог №1 від 19 травня 2016 року. В подальшому TOB «ФК «Плеяда» отримані права вимоги за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року відступило новому фактору - TOB «ФК «Фагор», згідно договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року та Реєстру прав вимог №1 від 20 травня 2016 року.

Разом з тим, постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року, яка набрала законної сили, застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905, зокрема визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року №1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор»; визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-які майнові права (права вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року №1 та додатках до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За таких обставин, кошти, які були отримані ТОВ «ФК «ФАГОР» на підставі недійсного правочину підлягають поверненню первісному кредитору, яким на даний момент є ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», що 20 липня 2020 року на підставі укладеного з ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» договору № 7_БМ набув прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Встановлено, що довідка ТОВ «ФК «Фагор» від 15 серпня 2017 року не містить відомостей про суму сплачених позивачкою коштів на виконання зобов`язань за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року.

Даних про належні до сплати кошти (суму кредиту, проценти, штрафи (пені) та інші платежі) в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором не зазначено і в повідомленнях ПАБ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ФК «Плеяда» від 20 травня 2016 року.

При цьому, за повідомленнями ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість позивачки за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року становить 76 912,87 грн.

За таких обставин, з урахуванням часткової сплати грошових коштів на рахунки ТОВ Міра-фінанс, ТОВ «ТЕХНОЛОГЧНІ ПРОМИСЛОВІ РІШЕННЯ», ТОВ «БТК «Штайн», які не набували статусу кредитора, долучені до позову платіжні документи не можуть достовірно свідчити про повне та належне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за договором №200072445 від 24 липня 2014 року.

Отже, стороною позивача, у передбаченому ст. ст.12, 81 ЦПК України порядку, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

За таких обставин, відсутні підстави для визнання правовідносин та правовідношення за кредитним договором №200072445 від 24 липня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» припиненими внаслідок належного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Гурез Іванною Олександрівною, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», третя особа-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про визнання кредитного договору припиненим - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02 травня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова