КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/6264/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

при секретарі Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою представника Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Кравченка М.В.,-

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 43 550 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 050 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відносно ОСОБА_1 незаконно складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та за його відсутності ухвалено постанову про накладення штрафу та позбавлення спеціального права.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року адміністративне провадження закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 зазначав, що перебування під вказаним незаконним адміністративним стягненням завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 43 550 грн 00 коп. (в мінімальному гарантованому розмірі в кратному співвідношенні до мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року названий позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 43 550 грн 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності.

Стягнуто з Державного бюджету України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 050 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник Головного управління Національної поліції в Київській області, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Рішення суду від 29 квітня 2024 року просить залишити без змін.

В судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції в Київській області підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Головного управління Національної поліції в Київській області,перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності завдання діями відповідача моральної шкоди позивачу, оскільки права ОСОБА_1 були порушені. Враховуючи принципи розумності та співмірності, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність стягнення із Державного бюджету України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області 43 550 грн 00 коп. в якості відшкодування за завдану моральну шкоду ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів на користь позивача із Державного бюджету України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області.

Встановлено, що протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 076051 від 21 квітня 2022 року, складеним поліцейським ВРПП Обухівського РУП, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 05 травня 2022 року по справі № 372/1005/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн 00 коп. із позбавленням права керування строком на 1 рік.

ОСОБА_1 зазначав, що вказану постанову суду йому не було надіслано судом.

Про ухвалення постановисуду від 05 травня 2022 року позивач дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 20 червня 2022 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року скасовано постанову суду від 05 травня 2022 року тазакрито адміністративне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 вказував, що постанова суду від 05 травня 2022 року істотно порушувала його права та покладала на нього надмірний тягар, оскільки військова спеціальність позивача передбачає керування транспортними засобами.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначав, що з 21 квітня 2022 року по 07 листопада 2022 року позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу та позбавленням права керування транспортними засобами. ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги та стягнути завдану йому моральну шкоду у розмірі 43 550 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 050 грн 00 коп.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а сааме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, тапричинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковим.

Так, постановою Обухівського районного суду Київської області від 05 травня 2022 року по справі № 372/1005/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн 00 коп. із позбавленням права керування строком на 1 рік.

Оскільки ОСОБА_1 не було отримано копію постанови суду від 05 травня 2022 року та позивач прострочив строк на добровільне виконання стягнення штрафу, відтак, розмір заборгованості становив вже 34 000 грн 00 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року скасовано постанову суду від 05 травня 2022 року тазакрито адміністративне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У зв`язку із закриттям провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у позивача виникло право на відшкодування шкоди в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 076051 стосовно ОСОБА_1 складено 21 квітня 2022 року. Апеляційним судом вирішено спір 07 листопада 2022 року.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6 700 грн 00 коп.

Врахувавши конкретні обставини справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 , вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сума відшкодування 43 550 грн 00 коп. цілком відповідає завданій позивачу шкоді та є справедливою.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не доведено завдання відповідачем моральної шкоди у розмірі 43 550 грн 00 коп., колегія суддів оцінює критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Так, колегія суддів не погоджується із резолютивною частиною рішення суду 29 квітня 2024 року щодо способу стягнення грошових коштів у відшкодування моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року за № 641/8857/17 вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин, набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110цс18, вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, зазначено, що у цивільному судочинстві зазначено, що держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Отже, кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 615/1583/19, провадження № 61-13705св23.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету Українина користь ОСОБА_1 43 550 грн 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності.»

Звертаючись до суду, представник ОСОБА_1 просила стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 050 грн 00 коп.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для вивчення матеріалів справи, підготовки позовної заяви, колегія суддів вважає, що зазначені представником ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 050 грн 00 коп. є завищеними та не достатньо обґрунтованими.

Отже, колегія суддів вважає, що з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Київській області задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 квітня 2024 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення суду в такій редакції.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 43 550 грн 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 18 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник