ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9284/24 Справа № 932/9927/23 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року в цивільній справі номер 932/9927/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року в цивільній справі номер 932/9927/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якій просила суд ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , але з урахуванням норми абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України та доказів наявних у матеріалах судової справи нововиявлених обставин, тобто стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів (періодичних платежів) на користь ОСОБА_1 в розмірі 82888,88 грн.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначала, що 03 листопада 2023 року вона звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 102163,62 грн. Позов мотивовано тим, що починаючи з 31 березня 2021 року по дату подання позову, ОСОБА_2 сплата аліментів проводилась у неповному обсязі та не постійно, у зв`язку із чим виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 106036,75 грн, що підтверджується довідкою державного виконавця про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та довідкою про заборгованість зі сплати аліментів від 17.10.2023 року вих. №111071. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року частково було задоволено вимоги її позову від 03 листопада 2023 та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 31 березня 2021 року по 01 листопада 2023 року в розмірі 54619,69 грн. 24 лютого 2024 року, не погоджуючись із ухваленим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року у справі №932/9927/23, нею було подано апеляційну скаргу на зазначене рішення. Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено пряме порушення норм процесуального та матеріального права, встановлені судом першої інстанції обставини справи не відповідають фактичним обставинам. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року залишено без задоволення її апеляційну скаргу. Суд апеляційної інстанції своє рішення мотивував тим, що її доводи спростовуються довідкою - розрахунком, виданої державним виконавцем Першого Правобережного відділу ДВС у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.01.2024 року, з якої вбачається заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 31.03.2021 року по 01.11.2023 року у розмірі 73677,25 грн. Після постановлення вищезазначеного рішення та набрання ним чинності, а саме 03 травня 2024 року, їй стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути їй відомі під час розгляду цієї справи.

Нововиявленими та істотними для справи обставинами, на думку ОСОБА_1 , є виявлені порушення в діях державного виконавця при розгляді Першим Правобережним відділом ДВС у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за її клопотанням від 26.04.2024 року, та на підставі постанови №67924946/24/28.25 від 03 травня 2024 року про результати перевірки законності виконавчого провадження, було визнано довідку-розрахунок від 24 січня 2024 року за період з 01.04.2021 року до 01.01.2024 року, відповідно до якої сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 року складала 73677,25 грн, яку було видано головним державним виконавцем Марченко О.Б., складеною із порушеннями ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень; скасовано зазначену вище довідку розрахунок від 24 січня 2024 року. Аналогічне, щодо невірного зазначення державним виконавцем місяця надходження коштів сплачених боржником, викладено у листі за вих. №51603/М-6047/20.3.1 від 04.04.2024 року, що видав Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. На підставі скасування зазначеного вище основоположного доказу (довідка розрахунок від 24 січня 2024 року, за період з 01.04.2021 року до 01.01.2024 року, відповідно до якої сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 року складала 73677,25 грн, яку було видано головним державним виконавцем Марченко О.Б., на який суди посилаються у своїх рішеннях, виникає потреба у перегляді судового рішення першої інстанції за нововиявленими обставинами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, з урахуванням всіх доказів наявних в матеріалах судової справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року, яке ухвалено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила апеляційний суд скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року в цивільній справі № 932/9927/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване судове рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи,.

При прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивачка не знала про судове засідання, яке відбулося 24 січня 2024 року, на якому відбувся розгляд позовної заяви; позивачці не був надісланий стороною відповідача доказ - довідка розрахунок від 24 січня 2024 року, на якому базується рішення суду від 24 січня 2024 року; сама довідка-розрахунок від 24 січня 2024 року була виготовлена в день судового засідання та скасована постановою начальника Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі перевірки виконавчого провадження АСВП №67924946.

Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи допустив грубі порушення процесуального права, такі як: фактичне відкриття провадження №8/932/6/24 за заявою про перегляд справи за нововиявленими обставинами відбулося 24.06.2024 року, однак дата ухвали проставлена та дата набрання законної сили 28.05.2024 року; в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами від 28.05.2024 року, а саме в резолютивній частині, зазначені відомості по іншій справі. ОСОБА_1 подавала заяву від 25.06.2024 року, про виправлення описки в зазначеній ухвалі (провадження №2-во/932/53/24), проте, описку не виправлено, а зазначене провадження є відкритим на дату подання апеляційної скарги; пояснення та заяви сторони відповідача та третьої сторони не внесені до ЄСІТС, що в свою чергу виключає ознайомлення з ними онлайн. Повідомлення позивача про відсутність матеріалів у електронній справі від 08.06.2024 року на даний час залишається нерозглянутим.

Розгляд заяви про перегляд за нововиявленими обставинами проводився з порушеннями термінів, передбачених ст. 429 ЦПК України.

Крім того, ОСОБА_1 заперечує проти доказу довідки розрахунку від 24 січня 2024 року по справі №932/9927/23, так як вказаний доказ не був надісланий стороною відповідача позивачу, та не відповідає дійсності.

Від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рись Н.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2024 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року по цивільній справі №932/9927/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зі змісту заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, вбачається, що вона є необґрунтованою. Правильне застосування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Посилання заявника на постанову №67924946/24/28.2 від 03 травня 2024 року про результати перевірки законності виконавчого провадження не є нововиявленою обставиною, оскільки постанова не існувала на час розгляду справи і не вважається такою, яка не могла бути відома заявнику.

Усі посилання позивача зводяться лише до незгоди із висновками судів, якими відмовлено у задоволенні її вимог, ОСОБА_1 не надано жодного аргументування, підтвердженого належними та допустимими доказами, яке слугувало б підставою сумніватися у законності рішень судів, тим паче, що не є підставою для перегляду за нововиявленими обставинами.

Від інших учасників справи відзив у письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 22, 23, том 2).

Заявник ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 64, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 7 статті 429 ЦПК України судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягнути на свою користь пеню за прострочення зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 31.03.2021 року по 01.11.2023 року в сумі 102163,62 гривень з відповідача її батька ОСОБА_2 (а.с. 1-16, том 1).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 31 березня 2021 року по 01 листопада 2023 року в розмірі 54619,69 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 573,98 грн (а.с. 102-106, том 1).

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2024 року вмотивовано тим, що відповідно до довідки - розрахунку, виданої державним виконавцем від 24.01.2024 року, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 31.03.2021 року до 01.11.2023 року складає 73677,25 грн (а.с. 99, том 1).

З постанови державного виконавця по ВП №67924946 від 19.07.2023 року вбачається, що постановою державного виконавця по ВП №67924946 від 19.07.2023 року на ОСОБА_2 накладено штраф відповідно до ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» в розмірі 19057,56 грн (а.с. 66, том 1).

Відповідно до наданого позивачкою розрахунку, відповідач допустив прострочку сплати аліментів на доньку ОСОБА_4 , 2020 року народження, по платежах, що за підсумком обчисленої пені загалом складає 101946,44 грн (а.с. 13-14).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня за прострочення зі сплати аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 31.03.2021 року по 01.11.2023 року в розмірі 73677,25 грн (заборгованість станом на 01.11.2023 року) - 19057,56 грн (штраф відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі постанови державного виконавця по ВП №67924946 від 19.07.2023 року) = 54619,69 грн.

Не погодившись з таким рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишені без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року залишено без змін (а.с. 160-166).

На підставі постанови №67924946/24/28.25 від 03 травня 2024 року про результати перевірки законності виконавчого провадження визнано довідку розрахунок від 24 січня 2024 року за період від 01.04.2021 року до 01.01.2024 року, відповідно до якої сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 року складала 73677,25 грн, що видано головним державним виконавцем Марченко О.Б., складеною із порушеннями ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень; скасовано довідку розрахунок від 24 січня 2024 року за період від 01.04.2021 року до 01.01.2024 року, відповідно до якої сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 року складала 73677,25 грн, яку було видано головним державним виконавцем Марченко О.Б. (а.с. 183-183зв).

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року в цивільній справі номер 932/9927/23, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для перегляду судового рішення, оскільки обставина, на яку посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленою у розумінні вимог п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Частиною 4 статті 423 ЦПК України передбачено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 423 ЦПК України).

Отже, необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Системний аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що необхідними ознаками існування нововиявлених обставин, як підстави для перегляду рішення суду, є одночасна наявність трьох умов: 1) їх існування на час розгляду справи; 2) ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; 3) істотність даних обставин для розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке

було прийняте.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини 4, 5 статті 423 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВССУ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього заборгованості).

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Аналізуючи наведене, необхідно дійти висновку, що під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній/касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 червня 2021 року у справі 9901/424/18.

Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 31 березня 2021 року по 01 листопада 2023 року в розмірі 54619,69 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 573,98 грн.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2024 року вмотивовано тим, що відповідно до довідки - розрахунку, виданої державним виконавцем від 24.01.2024 року, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 31.03.2021 року до 01.11.2023 року складає 73677,25 грн.

Не погодившись з таким рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишені без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року залишено без змін.

Нововиявленою обставиною ОСОБА_1 вважає скасування довідки розрахунку від 24 січня 2024 року за період від 01.04.2021 року до 01.01.2024 року, відповідно до якої сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 року складала 73677,25 грн, яку було видано головним державним виконавцем Марченко О.Б. на підставі постанови №67924946/24/28.25 від 03 травня 2024 року про результати перевірки законності виконавчого провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року, оскільки вказана ОСОБА_1 обставина не є нововиявленою, не існувала на час розгляду справи і не може вважатись такою, що не могла бути відома заявнику.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання щодо перегляду за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: