З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/563/24
Номер провадження 2/348/482/24
24 червня 2024 року м.Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Солодовнікова Р.С.,
при секретарі судового засідання Нагорняк Г.М.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Делятинської селищної ради Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно.
за відсутності сторін.
Короткий зміст позовних вимог:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Делятинської селищної ради Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно .
В обґрунтування позивач посилається на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Білі Ослави Надвірнянського району Івано-Франківської області. Її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З часу свого народження і по даний час вона зареєстрована і проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 . Батькам належав житловий будинокта господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1 . Вказані обставини стверджуються погосподарськими книгами, які велися в виконавчому комітеті Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.
У встановленому законом порядку реєстрації права власності на побудоване домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» по невідомих причинах не було проведено.
ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачки мати ОСОБА_3 померла.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну їй частину домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 . Оскільки померла ОСОБА_3 за час свого життя належним їй майном не розпорядилася і заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не склала, а тому спадкування її майна відбулося за законом. На день її смерті, тобто на час відкриття спадщини, в домоволодінні були зареєстровані і проживали її чоловік - ОСОБА_2 та позивачка - ОСОБА_1 .
Таким чином, після смерті матері ОСОБА_3 її чоловік ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_1 прийняли належне їй спадкове майно і стали власниками вище вказаного домоволодіння що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки ОСОБА_2 .
В зв`язку з смертю ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
На день його смерті ОСОБА_2 з ним разом проживали та були зареєстровані позивачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також її діти ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_6 і ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги за законом майна після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
08 грудня 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з заявою до вище приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Однак постановою приватного нотаріуса за вихідним №02-31/13 від 10 січня 2024 року їй відмовлено у видачі вказаного свідоцтва через відсутність у спадкодавця оформлених відповідно до чинного законодавства правовстановлюючих документів, що підтверджують належність вказаного спадкового майна померлому ОСОБА_2 та рекомендовано звернутися в суд для вирішення даного питання.
З метою узаконення права власності на спадкове домоволодіння нею виготовлено технічний паспорт від 15 грудня 2023 року, з якого вбачається, що домоволодіння складається з житлового будинку А загальною площею -62,8 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м.. сараю Б площею 28.1 кв.м.. літньої кухні В площею 32,2 кв.м.. сараю Г площею 34.6 кв.м., сараю Д площею 35,4 кв.м, сараю Е площею 38,4 кв.м., навісу Є площою 22.8 кв. м., вбиральні Ж площею 1,1 кв.м., колодязя питного N1 площею 15,0 м.п.
З довідки за № 503 від 15 грудня 2023 року, виданої обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що спадкове домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 15 грудня 2023 року, тобто на час проведення технічної інвентаризації, має вище вказані технічні характеристики і до його складу входять вище вказані будівлі. Реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась.
Земельна ділянка, яка закріплена згідно особового рахунку НОМЕР_1 по погосподареькій книзі №13 за спадковим домоволодінням становить 0.15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 не приватизована.
Згідно звіту про експертну оцінку від 12 лютого 2024 року, проведеного експертом оцінювачем ОСОБА_7 вартість спадкового домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить 103620 гривень 00 копійок..
Просила визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку з житлового будинку А загальною площею -62,8 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м.. сараю Б площею 28.1 кв.м.. літньої кухні В площею 32,2 кв.м.. сараю Г площею 34.6 кв.м., сараю Д площею 35,4 кв.м, сараю Е площею 38,4 кв.м., навісу Є площою 22.8 кв. м., вбиральні Ж площею 1,1 кв.м., колодязя питного N1 площею 15,0 м.п.
Стислий виклад позицій сторін:
В судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, від представника поступила заява в якій просив справу слухати в їх відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив визнати право власності за ОСОБА_1 на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , а саме на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку з житлового будинку А загальною площею -62,8 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м.. сараю Б площею 28.1 кв.м.. літньої кухні В площею 32,2 кв.м.. сараю Г площею 34.6 кв.м., сараю Д площею 35,4 кв.м, сараю Е площею 38,4 кв.м., навісу Є площою 22.8 кв. м., вбиральні Ж площею 1,1 кв.м., колодязя питного N1 площею 15,0 м.п.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про проведення судового засідання відповідач також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, відзив проти позову не надав.
На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних чи доказів, що відповідає положенням ч.3 ст. 211, ч.3 ст.223 ЦПК.
Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2024 року відкрито позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.04.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до положень ст.ст. 280,281 ЦПК, суд ухвалою постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом:
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Білі Ослави Надвірнянського району Івано-Франківської області. Її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21 серпня 1989 року (а.с. 6).
Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована і проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з реєстру Делятинської територіальної громади за №2022/000693999 від 29 вересня 2022 року (а.с. 5).
Батьки позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08 січня 1977 року уклали шлюб у виконавчому комітеті Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що зроблено запис №1, що підтверджується свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 21 серпня 1989 року (а.с. 7).
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в житловому будинку по АДРЕСА_1
За даними погосподарських книг, які велися у виконавчому комітеті Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, вказаний будинок відносився до суспільної групи «робітничий двір».
З 1967 до 1970 років у будинку проживала родина ОСОБА_8 , головою сім`ї суспільної групи робітників був ОСОБА_9 .
З 1971 до 1976 року головою сім`ї була ОСОБА_10 , а після укладання шлюбу головою сім`ї будинку суспільної групи робітників з 1977 до 2000 року став її чоловік ОСОБА_2 (а.с.12-23).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_3 , про що виконавчим комітетом Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, складено актовий запис №48 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.8).
На день смерті ОСОБА_3 , тобто на час відкриття спадщини, в домоволодінні були зареєстровані і проживали її чоловік - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_1 , що стверджується довідкою за №20 від 19 січня 2024 року, виданою старостою Білоославськогостаростинського округу Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 9).
Після смерті ОСОБА_3 - її чоловік ОСОБА_2 прийняв належне їй спадкове майно, що підтверджується копією спадкової справи.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, про що 09 квітня 2019 року виконавчим комітетом Білоославської сільської ради Надвірнянського районі Івано-Франківської області, в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №14 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 10).
В зв`язку з смертю ОСОБА_2 відкрилася спадщина на домоволодіння, яке складається з житлового будинку і господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
На день смерті ОСОБА_2 з ним разом проживали та були зареєстровані позивачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також її діти ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_6 і ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підстверджується довідкою за №48 від 29 січня 2024 року, виданою старостою Білоославськогостаростинського округу Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 11).
08 грудня 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася із заявою до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , однак постановою приватного нотаріуса за вихідним №02-31/13 від 10 січня 2024 року їй відмовлено у видачі вказаного свідоцтва через відсутність у спадкодавця оформлених відповідно до чинного законодавства правовстановлюючих документів, що підтверджують належність вказаного спадкового майна померлому ОСОБА_2 та рекомендовано звернутися в суд для вирішення даного питання (а.с. 33).
Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом майна після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується довідкою, виданою приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М. за № 02-14/178/2022/29 від 12 січня 2024 року. Також даним нотаріусом заведена спадкова справа за №296 за 2023 рік (а.с. 32, 52-57,60-67).
Позивач в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом 6 місяців не заявила про відмову від неї.
З технічного паспорту від 15 грудня 2023 року на домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , встановлено, що воно складається з житлового будинку А загальною площею -62,8 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м.. сараю Б площею 28.1 кв.м.. літньої кухні В площею 32,2 кв.м.. сараю Г площею 34.6 кв.м., сараю Д площею 35,4 кв.м, сараю Е площею 38,4 кв.м., навісу Є площою 22.8 кв. м., вбиральні Ж площею 1,1 кв.м., колодязя питного N1 площею 15,0 м.п. (а.с.30-31).
З довідки за № 503 від 15 грудня 2023 року, виданої обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що спадкове домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 15 грудня 2023 року, тобто на час проведення технічної інвентаризації, має вище вказані технічні характеристики і до його складу входять вище вказані будівлі. Реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась (а.с.29).
Земельна ділянка, яка закріплена згідно особового рахунку ПГО 01-1175-1 за погосподарською книгою № НОМЕР_6 за домоволодінням становить 0.15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 не приватизована, що підтверджується довідкою №51 від 29 січня 2024 року, виданою старостою Білоославськогостаростинеького округу Делятинської селищної ради Падвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 34) .
Згідно зі звіту про експертну оцінку від 12 лютого 2024 року, проведеного експертом оцінювачем ОСОБА_7 вартість спадкового домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить 103620 гривень 00 копійок. (а.с.24-28).
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Таким чином, відповідно до ст. 1220 ЦК України, 07.04.2019 року відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_2 до складу якої входять усі права і обов`язки, які належали спадкодавцеві і не припинились в наслідок його смерті.
Судом встановлено, що до складу спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_3 входить домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , яке побудоване у 1966 році. Також в даних погосподарських книгах зазначено, що дане домоволодіння відносилося до суспільної групи «робітничий двір».Право власності на спірний будинок на момент відкриття спадщини не було зареєстроване у встановленому законом порядку.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.
Згідно з п.6 зазначеної Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.
Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю.
Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Згідно із ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Це правило не поширюється за умови призову такого члена двору на військову службу, його навчання в навчальному закладі чи хвороби (стаття 126 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-V).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69).
Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.
Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим.
Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.
На даний час поняття «робітничий двір» втратило своє правове значення. Але при наявності записів у погосподарських облікових книгах сільської ради або свідоцтвах про право власності про те, що двір відноситься до типу робітничого, питання про право власності на будинок і господарські будівлі можливо вирішити тільки шляхом ухвалення судового рішення про визнання права власності на будинок, як на об`єкт права власності.
Відповідно до абзацу другого пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору.
Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Аналогічний підхід застосовувався до домоволодінь суспільної групи «робітничий двір», однак положення статті 120 ЦК УРСР про спільну сумісну власність учасників двору застосуванню до спірних правовідносин не підлягають, а тому власником «робітничого двору» вважається голова сім`ї.
Таким чином, спірний будинок за адресою: в АДРЕСА_1 після 15.04.1991 належав ОСОБА_2 на праві власності, як голові суспільної групи «робітничий двір».
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 відкрилася спадщина на домоволодіння, яке складається з житлового будинку і господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст..1227 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи які є живими на час відкриття спадщини, а також особи які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1221 ЦК України)
Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У відповідності до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Згідно ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 серпня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно п. 4.14, п. 4.15, п. 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно проводиться нотаріусом після встановлення кола спадкоємців, подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та наданих документів вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
На підставі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Висновки суду:
Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків.
Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті батька ОСОБА_11 , від спадкового майна не відмовилася, а також те, що позивач не може оформити свої спадкові права через те що спадкодавець не оформив належним чином свого права на спадкове майно, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для задоволення позовної заяви та визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що воно складається з житлового будинку А загальною площею -62,8 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м.. сараю Б площею 28.1 кв.м.. літньої кухні В площею 32,2 кв.м.. сараю Г площею 34.6 кв.м., сараю Д площею 35,4 кв.м, сараю Е площею 38,4 кв.м., навісу Є площою 22.8 кв. м., вбиральні Ж площею 1,1 кв.м., колодязя питного N1 площею 15,0 м.п.
Керуючись ст.ст. до ст. 370, 1216, 1218, 1226, 1268, 1296 ЦК України, та керуючись ст.ст. 4, 19, 200,206, 258, 263, 264, 265, 268, 273,280-289 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Делятинської селищної ради Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати право власності за ОСОБА_1 на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , а саме на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку А загальною площею -62,8 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м.. сараю Б площею 28.1 кв.м.. літньої кухні В площею 32,2 кв.м.. сараю Г площею 34.6 кв.м., сараю Д площею 35,4 кв.м, сараю Е площею 38,4 кв.м., навісу Є площою 22.8 кв. м., вбиральні Ж площею 1,1 кв.м., колодязя питного N1 площею 15,0 м.п.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду.
Повний текст рішення виготовлений 24 червня 2024 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя Р.С. Солодовніков