Справа № 536/917/17
Провадження № 4-с/536/3/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді: - Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання Коваль В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича,

ВСТАНОВИВ:

Скарга обґрунтована зокрема тим, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича перебувало виконавче провадження № 557285595 з примусового виконання виконавчого листа у справі №536/917/17 від 05.10.2017 року, виданого Кременчуцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 236715 грн 81 коп.

06.02.2018 року виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено для виконання до банківських установ, зокрема АТ КБ «Приват Банк».

Згідно даних АСВП, стан виконавчого провадження «Завершено».

Скаржником вказано, що він звернувся до приватного виконавця Скрипника В.Л. із заявою про зняття арешту з рахунку, проте йому було відмовлено оскільки виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання, прямої норми закону, яка б вказувала на обов`язок припинити чинність арешту не має.

Вважає, що арешт коштів на його зарплатному рахунку є порушенням конвенційних гарантій недоторканості майна, яким є заробітна плата в розумінні поняття «власності» та підлягає скасуванню.

Згідно правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі №756/8815/20. Так, судом зазначено, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити празову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 відступила від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, від 03 та 24 лютого 2021 року у справах № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20), № 756/1927/15-ц (провадження № 61-14725св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 711/4732/16-ц (провадження № 61-3203св21) щодо відсутності підстав для зняття арешту з коштів, що становлять заробітну плату боржника, зазначивши, що залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання особою будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела та порушує його право на отримання винагороди за працю.

Скаржник вказав, що у даному випадку його рахунок є поточним рахунком для зарахування, коштів цільового призначення, а саме-заробітної плати, та підпадає під випадок «іншого рахунку боржника, накладення арешту на кошти на якому заборонено законом».

При цьому, приватним виконавцем не доведено, що під час здійснення примусового виконання державним виконавцем було перевірено та встановлено, що за зазначеним боржником рахунком наявні інші кошти, що не є його заробітною платою.

З урахуванням вказаного просив суд:

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича зняти (скасувати) накладений у виконавчому провадженні № 55728595 постановою від 06.02.2018 року арешт коштів боржника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк».

27.11.2023 року від приватного виконавця Скрипника В.Л. надійшов відзив на скаргу, в якій вказав, що у нього на виконанні перебувало виконавче провадження № 55728595 з примусового виконання виконавчого листа Кременчуцького районного суду Полтавської області № 536/917/17, виданого 22.11.2017 року на виконання рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05.10.2017 у справі № 536/917/17, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 234 380 грн та судових витрат в сумі 2 335 грн 81 коп, а всього 236 715 грн 81 коп.

Постановою від 06.02.2018 відкрито виконавче провадження № 55728595 з метою забезпечення реального виконання рішення суду у відповідності до статей 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» та згідно заяви стягувача було винесено постанову про арешт коштів боржника від 06.02.2018 ВП № 55728595, яку направлено на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Райффайзен банк Аваль», ПАТ «Державний ощадний банк України» для прийняття до виконання.

В подальшому, від банківських установ, яким було направлено постанову про арешт коштів боржника від 06.02.2018 року ВП № 55728595, не надходило жодних повідомлень про цільове призначення рахунку боржника та зазначена постанова від ПАТ КБ «ПриватБанк» не поверталась на адресу виконавця без виконання.

Згідно відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.02.2018 р. № 20.1.0.0.0/7-20180215/1778, арешт накладений в сумі 260387,39 UAH. На момент арешту залишок коштів складає: 301,60 грн на інших рахунках кошти відсутні.

Тобто, ПАТ КБ «ПриватБанк», перевіривши цільове призначення тавстановивши можливість прийняти до виконання постанову, виконав її та наклав арешт на грошові кошти.

В подальшому, у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути

звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист Кременчуцького районного суду Полтавської області № 536/917/17 від 22.11.2017 було повернуто стягувачу.

Враховуючи, що на рахунок на який накладено арешт може бути зарахована будь-яка виплата (переказ) докази того, що на зазначений рахунок дійсно надходять кошти, які є заробітною платою відсутні, тому просив суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд скарги без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Приватний виконавець Скрипник В.Л. проти задоволення скарги заперечував, з підстав викладених у відзиві.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, проти задоволення скарги заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05.10.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 234 380 (двісті тридцять чотири тисячі триста вісімдесят) грн. та судові витрати в сумі 2 335 (дві тисячі триста тридцять п`ять) грн. 81 коп., а всього 236 715 (двісті тридцять шість тисяч сімсот п`ятнадцять) грн. 81 коп.

В подальшому, ОСОБА_2 звернувся із заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа до приватного виконавця Скрипника В.Л.

06.02.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55728595.

У межах виконавчого провадження постановою від 06.02.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1

23.03.2018 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 301,60 гривень.

06.04.2018 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області, подання приватного виконавця виконавчого округу Скрипника В.Л. задоволено та тимчасово обмежено у праві виїзду ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Постановою від 10.04.2018 року, у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення, на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», приватним виконавцем виконавчий документ повернуто стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, при завершенні виконавчого провадження, арешт накладений на рахунки боржника не знято.

12.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з рахунків, оскільки зокрема рахунок НОМЕР_1 відкритий у АТ КБ «Приват Банк» призначений для нарахування заробітної плати та має спеціальний режим використання.

Згідно листа від 19.07.2023 року, приватним виконавцем Виконавчого округу Скрипником В.Л. відмовлено у зняття арешту з рахунку боржника, у зв`язку із відсутністю правових підстав, оскільки виконавче провадження закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ч. 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виходячи зі змісту ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем правомірно накладений арешт на рахунок боржника № НОМЕР_1 відкритий у АТ КБ «Приват Банк», з огляду на наступне.

Саттею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

П. 2 ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 4 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З аналізу вищевказаних норм суд вбачає, що виконавець задля забезпечення виконання рішення суду має право накласти арешт на кошти боржника, в той час саме на банківську установу покладений обов`язок щодо перевірки режиму рахунку та обов`язок повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів.

Згідно витребуваної копії виконавчого провадження № 55728595 судом встановлено, що згідно листа від 16.02.2018 року № 10.1.0.0.0/7-20180215/1778 від ПАТ КБ «Приват Банк» на підставі гл. 10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.04 р, арешт накладений в межах 260387,39 гривень.

На момент арешту залишок коштів складає 301,60 гривень, на інших рахунках кошти відсутні.

Тобто після перевірки банком режиму рахунку боржника, накладено арешт на його кошти, що не вказує на його спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Вказане також підтверджується довідкою АТ КБ «Приват Банк» від 14.11.2023 року №O8NTQ2AHJDL34MI2 відповідно до якої картка з рахунком № НОМЕР_1 відкрита на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати, а також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата.

Тобто зазначений рахунок є поточним, який не належить до рахунків зі спеціальним режимом використання та на який може перераховуватись як заробітна плата, так і інші виплати, а тому суд доходить висновку, що арешт на кошти скаржника накладений відповідно до Закону.

Також суд не погоджується з твердженням ОСОБА_3 , що накладення арешту на рахунок на який йому зараховувалася заробітна плата порушує його Конституційні права, оскільки відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати може здійснюватися за місцем роботи та лише за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Тобто, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати, та він може її отримувати готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу).

Водночас суд зазначає, що виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Тобто законодавцем чітко встановлено випадки, коли виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна накладеного в межах виконавчого провадження, а саме у разі повернення виконавчого документу стягувачу з підстав:

-стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

-стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

-запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

З урахуванням вказаного, оскільки арешт на кошти ОСОБА_1 накладено правомірно та в подальшому при поверненні стягувачу виконавчого документу №536/917/17 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» зняття арешту не передбачено, суд доходить висновку, що приватний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством України.

Згідно вказаного, суд вважає що у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича слід відмовити.

Керуючись ст. 258-260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, ст. 37, 52 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяО. О. Колотієвський