Справа № 442/8827/23 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/767/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 січня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 25.01.2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4 . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.11.2010 року шлюб між ними розірвано. На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.05.2009 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 всіх видів заробітку. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2017 року ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно доньки. В подальшому, вона змінила прізвище доньки: з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Зазначає, що донька хворіє, у неї діагностовано «дисоціативні судоми». Дитина часто втрачає пам`ять та не може ходити. Вона купує дитині ліки, забезпечує її усім необхідним. Відповідач офіційно працює у ФОП ОСОБА_7 водієм та отримує мінімальну заробітну плату, аліменти вона отримує в розмірі 1408 грн. 75 коп., яких недостатньо для утримання та лікування дитини.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 січня 2024 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 21.05.2009 року у справі №2-1545/2009.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн., починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його змінити в частині визначення розміру присуджених їй аліментів на дитину, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що визначений судом розмір аліментів в сумі 2500 грн. є недостатнім для того, щоб утримувати та лікувати дитину, якій встановлено діагноз: «дисоціативні судоми». Дитина часто втрачає пам`ять і не може ходити. У свою чергу, позивачка витрачає кошти на її лікування, яке призначають лікарі. Лікування носить систематичний характер. Відповідачем сплачуються аліменти у частці від доходу, виходячи з мінімальної заробітної плати, яка після відрахування податків складає 5635 грн., з неї аліменти становлять 1408 грн. 75 коп.

Звертає увагу, що із зростанням дитини, збільшились матеріальні витрати на її утримання, в майбутньому, дитина потребує операції та реабілітації.

Вважає, що суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, безпідставно розглянув спір за правилами спрощеного позовного провадження, про що їй не було відомо.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11 червня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 21.06.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження (виданим повторно), серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки 005830/14-2019 про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом ЦНАП виконавчого комітету Дрогобицької міської ради 31.10.2019 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 09.12.1988 року по теперішній час.

Дитина сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 02.04.2009 року, що стверджується витягом з реєстру територіальної громади від 06.09.2023 року №2023/007112401.

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.05.2009 року у справі №2-1545/2009, з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 10.04.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №2721, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилась на лікуванні з 02.05.2023 року по 08.05.2023 року з клінічним діагнозом: дисоціативні судоми. Рекомендовано: спостереження у психіатра дитячого; супровід психолога, психотерапевта; прийом медичних препаратів протягом місяця, а йодомарин 200мг - постійно.

Під час перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було проведено МРТ головного мозку по епіпротоколу з обстеженням судин мозку. Вартість обстеження становила 3800 грн., що стверджується актом виконаних робіт №13247 від 04.05.2023 року.

21.11.2023 року ОСОБА_3 , 14 р., була госпіталізована у хірургічне відділення ЛОДКЛ з клінічним діагнозом: геморагічна киста правового яйника. 23.11.2023 року після проведення інфузійно-спазмолітичної терапії, з позитивною динамікою, у задовільному стані, виписана на амбулаторне лікування під спостереження дитячого гінеколога по місцю проживання.

У період з 12.01.2024 року по 14.01.2024 року ОСОБА_3 , 14 р., була госпіталізована в отоларингологічне відділення КНП «СМР» ДМР із діагнозом: поліп носової порожнини.

Згідно з довідкою про доходи №1 від 19.09.2023 року, ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_7 на посаді водій автотранспортних засобів, його посадовий оклад, станом на 01.09.2023 року, становить 7000 грн. Заробітна плата за шість місяців склала 34600 грн.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивачка свої вимоги обґрунтовувала тим, що розмір аліментів, визначений у частці від заробітку, який стягується з відповідача на її користь на утримання доньки, є недостатнім з урахуванням витрат, які вона несе на лікування дитини.

Тобто, звернувшись з позовом про зміну розміру аліментів, позивач фактично скористалась своїм правом та просила змінити спосіб стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) на тверду грошову суму, визначивши такий розмір в сумі 4000 грн.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Крім того, відповідно до положень статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст.182, 183, 184 СК).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

При цьому, згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, звертаючись з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, обґрунтовувала свої вимоги тим, що розмір аліментів, який сплачує відповідач, а саме 1/4 частину доходів, є недостатнім для гармонійного та повноцінного розвитку дитини. Підставою для зміни способу стягнення аліментів позивач вказувала потребу значних витрат на дитину, пов`язаних з лікуванням.

На підтвердження таких обставин позивачем до матеріалів справи долучено докази (медичні виписки), які вказують на необхідність зміни способу та розміру стягнення аліментів.

Водночас, під час судового розгляду судом першої інстанції враховано майновий стан відповідача, який є працездатним та отримує стабільний дохід.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина друга вказаної статті встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» визначено, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років встановлений на рівні 2833 грн.

Встановлені обставини справи вказують на те, що стан здоров`я дитини сторін змінився з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, натомість, майновий стан у платника аліментів дає підстави стверджувати, що він немає можливості сплачувати аліменти, про які просить позивач (4000 грн). Докази про наявність інших доходів у платника аліментів, матеріали справи не містять.

Виходячи з того, що позивачка фактично заявляє про зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з частки від заробітку на тверду грошову суму, саме позивач зобов`язана належно обґрунтовувати доказами свої вимоги.

Колегія суддів враховує також, що визначений рішенням суду розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2500 грн. відповідає мінімально гарантованому розміру аліментів на дитину, виходячи з прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, не надано.

Також позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення її витрат на утримання спільної неповнолітньої дитини.

Доводи скарги про те, що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, що призвело до істотного порушення її процесуальних прав, є безпідставними, з огляду на таке.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Відповідно до пункту 3 статті 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.)

Отже, справи у спорах про зміну (збільшення) розміру аліментів, зміну способу їх стягнення розглядаються судом за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою, що виникають із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження

Інші доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та обставини справи, давши належну правову оцінку доказам у справі, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 21 червня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич