Справа № 464/3395/24
пр.№ 2/464/1208/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №722382 від 21.03.2019 у розмірі 37749,06 грн., а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.03.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №722382 відповідно до якого останній надано позику в сумі 7 000 грн., строком на 30 днів. 12.04.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, на підставі якого відбулось відступлення право вимоги, в тому числі, за договором про надання фінансового кредиту №722382 від 21.03.2019, за яким позивач набуло прав кредитора відносно відповідача. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у розмірі та в порядку, встановленому умовами договору. В свою чергу, відповідач не погасила заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором у останньої станом на утворилась заборгованість у розмірі 37 749,06 грн., з яких: 25102,00 грн. заборгованість за кредитом, 10 384,37 грн. інфляційні витрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, 2 262,69 грн. 3% річних, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копію ухвали надіслано учасникам справи, відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за зареєстрованим місцем проживання, відомості про яке отримано в порядку, визначеному ст. 187 ЦПК України).

При цьому, вказана кореспонденція скеровувалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач, в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, вважається такою, якій вручено судове рішення.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровувала.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 1046, 1048, 1049 ЦК України ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 13 Закону «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України »Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.

21.03.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №722382, шляхом підписання такого позичальником електронним підписом, відтвореним одноразовим ідентифікатором 185119, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. на строк 30 днів, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок який наданий позичальником, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у встановлений договором строк та сплатити проценти за користування, штрафи та пені (у разі наявності).

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, на підставі якого, згідно з доводами позивача, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

За умовами договору факторингу №1 від 12.04.2018, ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) зобов язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (фактору) права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату на умовах, визначених договором (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 1.6 договору факторингу №1 від 12.04.2018, фінансування це сума коштів, що сплачується фактором клієнту за відступлення прав вимоги на умовах цього договору.

Фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимоги окремо та складає 35% від основної суми заборгованості (тіло кредиту). Фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимоги, сплачується фактором двома платежами. Перший платіж протягом 6 днів з дня підписання сторонами такого реєстру прав вимоги, другий платіж протягом 11 банківських днів з дня підписання сторонами такого реєстру прав вимоги. Фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у відповідному розділі цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта (п. п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 договору факторингу №1 від 12.04.2018).

Пунктом 4.1 договору факторингу №1 від 12.04.2018 встановлено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог.

Як доказ переходу від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» прав вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №722382 від 21.03.2019 позивачем надано також копію реєстру прав вимоги №24 від 21.08.2019.

Разом з тим, як вбачається із реєстру прав вимоги №24 від 21.08.2019, в переліку боржників, право вимоги до яких на підставі договору факторингу №1 від 12.04.2018 ТОВ «Авентус Україна» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», відсутні відомості щодо ОСОБА_1 , яка є боржником за укладеним 21.03.2019 з ТОВ «Авентус Україна» договором №722382.

При цьому, пунктом 2 вказаного реєстру прав вимоги сторони визначили, що фінансування за таким становить 442 250,25 грн.

Однак, до матеріалів позовної заяви не долучено доказів виконання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» грошового зобов`язання, а саме перерахування ціни продажу за договором на рахунок клієнта ТОВ «Авентус Україна», як це передбачено умовами договору факторингу №1 від 12.04.2018.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували, що позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором №722382 від 21.03.2019, в розпорядження суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, надаючи оцінку вищевикладеному, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами перехід права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №722382 від 21.03.2019 від ТОВ «Авентус Україна».

Суд також звертає увагу на те, що статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Положеннями ч. 2 ст. 41, ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 3) надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.

Однак, в матеріалах справи відсутні документи, передбачені Законом України «Про платіжні послуги» та ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів за договором №722382 від 20.01.2019 на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.

Беручи до уваги вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості за договором №722382 від 20.01.2019, відтак про відмову у позові.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, суд, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку, що такі слід покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12,81,89, 141,229, 258,259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компаніяДовіра та Гарантія до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуюча Сабара Л.В.