КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6272/2024
справа №362/177/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та виключення даних з бюро кредитних історій, -

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та виключення даних з бюро кредитних історій.

Вимоги позову мотивує тим, що у вересні 2019 року позивачка з реєстру Українського бюро кредитних історій дізналась, що між нею та:

- ТОВ "ВЕЛЛФІН" укладено договір позики №993761 від 19 вересня 2019 року, згідно якого в борг отримано грошові кошти у розмірі 4 000,00 гривень;

- ТОВ "СОС КРЕДИТ" укладено договір позики від 19 вересня 2019 року, згідно якого в борг отримано грошові кошти у розмірі 3 000,00 гривень;

- ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" укладено договір позики від 19 вересня 2019 року, згідно якого в борг отримано грошові кошти у розмірі 3 000,00 гривень.

Стверджує, що жодних договорів не укладала, за цим фактом 20 вересня 2019 року звернулась до Васильківського міського відділу ГУНП в Київській області із заявою про вчинення злочину. За результатами розгляду заяви відкрито кримінальне провадження №0001337 від 26 вересня 2019 року за статтею 356 КК України по факту самоправства.

Вказує, що 04 листопада 2019 року на адресу ТОВ «ВЕЛЛФІН» направлений лист з описом вкладення, яким повідомлено про відкриття кримінального провадження з підтверджуючими документами. Лист отримано, але жодної перевірки відповідачем не проведено.

10 липня 2021 року на адресу ТОВ «ВЕЛЛФІН» направлено адвокатський запит про надання інформації.

У відповідь на запит ТОВ «ВЕЛЛФІН» надано копію договору позики від 19 вересня 2019 року №993761, який не містить жодних персональних даних та підпису позивачки. Стверджує, що дані відносно позичальника містять розбіжності з даними позивачки, саме зазначено неіснуючі серію та номер паспорта, а також ким видано; неіснуючі паспортні дані ОСОБА_1 в розділі 8 договору позики - позивачка ніколи не отримувала паспорт у вигляді ID картки, копію паспорта позивачки у вигляді книжки долучено до позовної заяви. Із копії паспорта, яку долучено до матеріалів справи убачається, що такі паспортні дані абсолютно не відповідають паспортним даним, які було використано невідомою особою під час укладення оспорюваного договору позики; згідно пункту 1.2 позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором - позивач по справі не надавала документів та не отримувала ідентифікатор. Засоби зв`язку в договорі зі сторони позичальника відсутні; згідно пункту 1.4, договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань - позивачка не надала жодних реквізитів, банківські реквізити ОСОБА_1 відсутні також в самому договорі позики. Натомість договір містить банківські реквізити ТОВ «ВЕЛЛФІН».

Зазначає, що вірним у Договорі є лише ідентифікаційний номер облікової картки платника податків позивачки, однак даними її РНОКПП могли володіти і інші особи.

По суті ТОВ «ВЕЛЛФІН», не провівши належно ідентифікацію особи позичальника, переказало кошти невідомій особі і наразі намагаються стягнути з ОСОБА_1

23 серпня 2022 року Солом`янським районним судом міста Києва задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «ВЕЛЛФІН», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого органу м. Києва Сіщук В.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №51545, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 24 травня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за Кредитним договором №993761 від 19 вересня 2019 року у розмірі 27 854 грн.

Вказує, що не мала наміру укладати договір позики, не зверталась до відповідачів з відповідною заявою на укладення договору про надання фінансового кредиту, не підписувала жодного договору від 19 вересня 2019 року, не отримувала та не використовувала кредитні картки, відтак є підстави для визнання недійсним договорів про надання фінансового кредиту (договорів позики) з моменту їх укладення.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- визнати недійсним з моменту його укладення договір позики №993761 від 19 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ВЕЛЛФІН»;

- визнати недійсним з моменту його укладення договір позики від 19 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СОС КРЕДИТ»;

- визнати недійсним з моменту його укладення договір позики від 19 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвест Фінанс»;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 інформацію за договором позики: №993761 від 19 вересня 2019 року надану ТОВ «ВЕЛЛФІН»; від 19 вересня 2019 року надану ТОВ «СОС КРЕДИТ»; від 19 вересня 2019 року надану ТОВ «Інвест Фінанс».

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2023 року позовну заяву в частині вимог ОСОБА_1 до ТОВ «СОС КРЕДИТ», ТОВ «Інвест Фінанс», ТОВ «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів (визнання договорів недійсними та виключення даних з бюро кредитних історій) залишено без розгляду.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір позики №993761 від 19 вересня 2019 року, укладений між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 .. Зобов`язано ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії на ім`я ОСОБА_1 інформацію за договором позики №993761 від 19 вересня 2019 року надану ТОВ «ВЕЛЛФІН» (). Стягнуто з ТОВ «ВЕЛЛФІН» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,40 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ "Українське бюро кредитних історій" подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на положення Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій". Вказує, що стаття 10 вказаного закону містить вичерпний перелік підстав вилучення інформації з кредитних історій.

Вказує, що матеріали цивільної справи не містять будь-яких доказів з приводу визнання спірного договору шахрайським, не надано доказів, які б прямо вказували, що позивачка в цій ситуації є потерпілою, або укладення кредитного договору іншою (не позивачкою) особою.

Доказів про те, що договір є недійсним, таким, що укладено шляхом шахрайських дій, нікчемним тощо до суду не надано. Наведене виключає можливість виключити інформацію з кредитної історії. Позивачка викладає в позовній заяві свої припущення про те, що договір є нібито недійсним, оскільки не укладався.

Звертає увагу, що судом не направлено копію позовної заяви, внаслідок чого ТОВ "УБКІ" та ТОВ "ВЕЛФІН" не мали змоги скористатись правом на подання відзиву.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

09 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.

Уважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною.

Вказує, що ТОВ "ВЕЛЛФІН" та ТОВ "УБКІ" про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином за адресою згідно витягів з державного реєстру юридичних осіб.

Відтак, уважає доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуального права безпідставними.

Вказує, що доводи апеляційної скарги про відсутність доказів недійсності договору спростовуються матеріалами справи.

Окрім цього вказує, що з матеріалів справи убачається, що ТОВ "ВЕЛЛФІН" не надало копії письмової згоди на передачу даних ОСОБА_1 до бюро кредитних історій.

Звертає увагу, що оскільки договір позики №993761 від 19 вересня 2019 року визнано недійсним, є всі правові підстави для задоволення вимоги про вилучення з кредитної історії на ім`я ОСОБА_1 інформацію за договором позики №993761 від 19 вересня 2019 року надану ТОВ "ВЕЛЛФІН".

Стверджує, що судом першої інстанції ухвалено законне за обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди із ухваленим судовим рішенням.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила суд відмовити у її задоволенні.

В судове засідання представник ТОВ "ВЕЛЛФІН", а також представник ТОВ "Українське бюро кредитних історій" не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що оскільки волі позивача на укладення оспорюваного договору позики не було, обставини у справі вказують на те, що невстановлена особа використавши персональні дані позивачки, шахрайським шляхом оформила договір позики, здійснивши дії, спрямовані на настання юридичних прав та обов`язків, на спростування вказаного відповідачем доказів суду надано не було, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики №993761 від 19 вересня 2019 року, укладеному з ТОВ «ВЕЛЛФІН», є такими, що підлягає задоволенню.

Пославшись на пункт 1 частину 1 статті 10, статтю 13 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій", суд зазначив, що вимоги позивачки про зобов`язання ТОВ «УБКІ» виключити з його кредитної історії інформацію про укладений договір позики, підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи убачається, що на сайті www.ubki.ua міститься записи, щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами, укладеними між позивачкою та ТОВ "СОС КРЕДИТ", ТОВ "ВЕЛЛФІН", ТОВ "ІНВЕСТ ФІНАНС" (а.с. 12-13, 44-47).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 внесено відомості за №0001337. Попередня правова кваліфікація стаття 356 КК України (а.с. 14, 48).

До позовної заяви додано договір позики №993761 від 19 вересня 2019 року, укладений між ТОВ "ВЕЛЛФІН" (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), паспорт серії НОМЕР_1 , виданий «1257 2018 року» (як в оригіналі), ІПН НОМЕР_2 відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 4 000,00 гривень (а.с. 18-22).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «ВЕЛЛФІН», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого органу м. Києва Сіщук В.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №51545, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 24 травня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за Кредитним договором №993761 від 19 вересня 2019 року у розмірі 27 854 грн (а.с. 57-59).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

Відповідно до статті 3 Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка звернулася до користувача з метою укладення кредитного правочину або вже уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія.

У частині 1 статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» зазначено, що джерелами формування кредитних історій, зокрема, є відомості, що надаються користувачем до бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Згідно із частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», інформація для формування кредитної історії надається користувачем до бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації щодо нього надає до бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена пунктами 1, 2 частини 1 статті 7 цього Закону.

Статтею 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачений порядок зберігання та вилучення інформації, що складає кредитну історію. Згідно з частиною першою цієї статті бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

Бюро має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та договором.

Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину (частина 2, 3 статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій»).

За змістом частини 11 статті 13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» суб`єкт кредитної історії має право оскаржити в судовому порядку дії Бюро або Користувача, які порушують його права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

За своєю сутністю кредитний договір є позикою, а відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже зобов`язання позичальника з повернення кредиту виникає не з моменту підписання кредитного договору, а з моменту отримання кредитних коштів. Видача кредиту має бути підтверджена належними доказами. За відсутності доказів на підтвердження факту передання позичальнику кредитних коштів суд не має правових підстав задовольняти позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості.

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20 зазначив, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Таким чином, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до пункту 1.4 Договору позики №993761 від 19 вересня 2019 року цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Розділ 8 кредитного договору містить реквізити сторін. Під реквізитами позичальника вказано " ОСОБА_2 ", паспорт " НОМЕР_1 1257 19.04.2018", адреса АДРЕСА_1 .

Разом з тим, матеріали цивільної справи містять копію паспорту НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 .

Тобто, в договорі серед персональних даних позичальника наведена інформація, яка не стосується позивачки.

В таких правовідносинах саме на позикодавця покладається обов`язок забезпечення фіксування укладення договорів та проходження ідентифікації позичальників при отриманні позики, а тому саме ТОВ «ТОВ "ВЕЛЛФІН"» мало надати суду достатні докази, які б підтверджували проходження ідентифікації ОСОБА_1 при укладенні договору та отримання нею позики.

Крім того, оскільки саме позикодавець має забезпечити розробку та належне функціонування системи, держателем якої він є, ризики укладення договору позики від імені позичальника іншою особою, має нести саме позикодавець як суб`єкт підприємницької діяльності, який первинно допустив можливість таких дій.

Відповідачем на спростування позовних вимог не надано доказів на підтвердження передачі ОСОБА_1 коштів у відповідності до статті 1046 ЦК України.

ТОВ "ВЕЛЛФІН" фактично допустило оформлення договору позики лише за наявності у запитувача даних щодо прізвища ім`я по батькові заявника та РНОКПП.

Таким чином, наявними у матеріалах доказами не підтверджується той факт, що ОСОБА_1 уклала договір та отримала кошти від ТОВ "ВЕЛЛФІН" за таким договором позики від 19 вересня 2019 року.

Статтею 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено підставою для вилучення інформації , що складає кредитну історію, визнання договору недійсним.

Висновки суду першої інстанції є правильними та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині не повідомлення ТОВ "Українське бюро кредитних історій" про розгляд справи, колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 203 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 73-74).

З матеріалів справи убачається, що судову повістку на 09 серпня 2023 року ТОВ "Українське бюро кредитних історій" отримало 04 липня 2023 року, що підтверджується даними зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 95).

Відповідно до даних зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, ТОВ "Українське бюро кредитних історій" 25 серпня 2023 року отримало копію ухвали Васильківського міськрайонного суду від 09 серпня 2023 року та судову повістку на 26 вересня 2023 року (а.с. 100).

З матеріалів справи убачається, що направлений на адресу ТОВ "Українське бюро кредитних історій" конверт, з ухвалою про відкриття провадження у справі, копією позовної заяви та судовою повісткою на судове засідання, повернувся на адресу Васильківського міськрайонного суду Київської області з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 104).

Відповідно до пунктів 3,4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ураховуючи положення статті 128 ЦПК України, а також те, що конверт з копією позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження повернувся на адресу суду першої інстанції з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" відповідач є таким, що повідомлений належним чином. Окрім цього, в подальшому, під час розгляду справи, відповідачем отримувалась судова кореспонденція, що підтверджується даними зворотних повідомлень про вручення поштового відправлення.

За установлених обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 24 червня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова