Справа №490/3365/24
Провадження №2/490/3587/2024
О К Р Е М А У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2024 року м. Миколаїв
Центральний районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Чаричанського П.О.,
за участю секретаря Циганкова Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
29 квітня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.
22 травня 2024 року судом частково задоволено заяву відповідача ОСОБА_3 про надання строку на примирення, постановлено ухвалу, якою надано строк на примирення строком у три місяці, провадження у справі зупинено.
21.08.2024 року на адресу Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява підписана від імені позивача ОСОБА_1 про відмову від позову (заява датована 10.08.2024 року, на адресу суду надійшла поштою).
02.09.2024 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва поновлено провадження по справі, а іншою ухвалою від 02.09.2024 року залишено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу без розгляду.
16.09.2024 року від позивача ОСОБА_1 на адресу Миколаївського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєві від 02.09.2024 року про залишення позову без розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що заяву про відмову від позову не підписував та не подавав, поштовий конверт в якому заява надійшла до суду не заповнював.
15.10.2024 року постановою Миколаївського апеляційного суду ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.09.2024 року, якою позовну заяву позивача ОСОБА_1 залишено без розгляду, - скасована, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В мотивувальній частині постанови, Миколаївський апеляційний суд констатував, що позивач категорично заперечує написання заяви про відмову від позову.
При прийняті заяви про відмову від позову суд керувався принципом добросовісності (неприпустимості зловживання процесуальними правами), не припускав та не зобов`язаний був припускати, що вищевказана заява підписана і подана від імені ОСОБА_4 - іншою особою.
Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
Складовими цього принципу в цивільному судочинстві є:
- заборона зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2, частина перша статті 44 ЦПК України);
- вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків (частина 3 статті 27 ЦПК України (в редакції 2004 року), частина перша статті 44 ЦПК України);
- процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium);
- заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (введення суду в оману, використання втрачених процесуальних можливостей).
У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права.
Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття "добросовісність" ототожнюється із поняттям "безвинність" і навпаки, "недобросовісність" із "виною". Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність, а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними.
Частиною 1 ст. 358 КК України передбачена відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут
Частина 4 ст. 358 КК України передбачає відповідальність за використання завідомо підробленого документу.
В Примітці до ст. 358 КК України зазначено, що під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Згідно ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено (ч.11 ст. 262 ЦПК України).
Таким чином, суд прийшов до переконання, що у цивільній справі №490/3365/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, вчинено кримінальне правопорушення, а саме підроблення та використання документа - заяви про відмову від позову, яке в свою чергу спричинило наслідки правового характеру (винесення судом ухвали про залишення позову без розгляду).
Керуючись статтями 258-263, 353 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Довести до відома прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва про факти, викладені в ухвалі, та у разі необхідності внести відомості до ЄРДР і розпочати розслідування по фактам викладених та зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали.
Окрему ухвалу направити до Окружної прокуратури міста Миколаєва.
Про вжиті заходи повідомити суд протягом місяця з дня надходження окремої ухвали.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Ухвала суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя П. О. Чаричанський