Справа № 740/7341/23
Провадження № 2/740/222/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретарів судового засідання Ісаєнко А. М., ОСОБА_1 ,

учасники справи:

- представник позивачки адвокат Гордієць В. С.,

- представник відповідача ОСОБА_2 ,

- представник третьої особи Мойсеєнко Я. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Чернігівської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

установив:

У грудні 2023 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на свою користь витрати на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, а саме: 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 46 500,00 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу, а також інші судові витрати у вказаній цивільній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 листопада 2015 року до ЄРДР за № 0001970 внесено відомості про скоєння позивачкою, яка перебувала на посаді завідуючої Вертіївським сільським комунальним дошкільним навчальним закладом «Колосок», кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, яке в подальшому перекваліфіковано на ч. 1 ст. 366 КК України. 25 листопада 2017 року позивачці повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, за те, що вона, починаючи з 2012 року вносила неправдиві відомості до офіційних документів табелів обліку робочого часу про виконання нею роботи у період відсутності деяких працівників дошкільного закладу, які передала до Вертіївської сільської ради для нарахування та виплати, в тому числі їй, заробітної плати.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 листопада 2022 року позивачку визнано невинуватою та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно позивачки не застосовувався.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.11.2022 закрито у зв`язку з відмовою прокурора від апеляційної скарги.

За твердженням позивачки, у результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури, вона незаконно перебувала під слідством і судом у період з 26 листопада 2015 року по 22 березня 2023 року, що сукупно становить 86 місяців 27 днів. Незаконними діями та рішеннями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури їй завдано значної моральної шкоди, а також матеріальної.

Зокрема, позивачка зазнала значних моральних страждань від утвердження правоохоронними органами в очах оточуючих абсолютної недовіри до її слів; намагання прокуратурою будь якими засобами визнати її винною значно впливало на нервову систему позивачки та сприяло її істотному розладу; престиж та репутація позивачки були підірвані, вона змушена була звільнитися з посади завідуючої Вертіївським сільським комунальним дошкільним навчальним закладом «Колосок», не мала можливості знайти роботу у зв`язку з розглядом справи в судах, з огляду на неможливість отримання довідки про відсутність судимості. Перебуваючи в судових засіданнях, вона відчувала сильні душевні хвилювання, окремі судові засідання відкладалися за клопотанням сторони обвинуваченням без жодного попередження. У зв`язку з безпідставним обвинуваченням у вчиненні злочину позивачці довелося постійно виправдовуватися перед колегами, друзями, рідними, оточуючими людьми, роз`яснювати їм дійсні причини ситуації, яка склалася, що викликало у неї додаткові хвилювання та страждання, спричиняло душевний біль.

Під час роботи у Вертіївському дошкільному навчальному закладі «Колосок» позивачка досягла значних успіхів у роботі, користувалася авторитетом серед підлеглих, мала хорошу репутацію, зокрема, була нагороджена різними грамотами, подяками, преміями, організовувала проведення різних майстер-класів на базі дошкільного закладу, співпрацювала з різними громадськими організаціями та фондами тощо. Крім того, позивачка була депутатом Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в період з 2006 по 2010 роки, з 2010 по 2015 роки. Однак у зв`язку з незаконним кримінальним переслідуванням її репутація поміж односельців була зіпсована, більшість людей почали відноситися до неї з недовірою, упереджено, що в позивачки викликало сильні душевні переживання, постійну тривогу, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Крім того, 17 грудня 2015 року у місцевій газеті «Вісник» опубліковано статтю «24 проти Валентини», яка дискредитувала позивачку як керівника ДНЗ «Колосок», негативно вплинула на її репутацію, знизила престиж.

На думку позивачки, моральна шкода у розмірі 1 000 000,00 грн відповідає тим моральним стражданням, які були завдані їй протягом періоду перебування під слідством та судом, є обґрунтованою та відповідає засадам справедливості.

Для здійснення захисту в кримінальній справі позивачка уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Левченком Геннадієм Володимировичем, за послуги якого сплатила 46 500,00 грн, та просила вказану суму стягнути з Державного бюджету на свою користь.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13 грудня 2023 року 14-00, яке у подальшому відкладено на 16 січня 2024 року 14-00 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 28 лютого 2024 року 14-00 год., яке у подальшому неодноразово відкладалося, востаннє на 13 червня 2024 року 10-00 год.

У відзиві на позов представник Чернігівської обласної прокуратури Ольга Косова просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість і недоведеність позовних вимог, а саме: відсутність у матеріалах справи належних доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування, прокуратури, недоведеність факту заподіяння шкоди позивачці та причинного зв`язку між ними, необґрунтованість розміру моральної та матеріальної шкоди. Суб`єктом відповідальності в цій категорії справ є держава, а не конкретний орган прокуратури чи досудового розслідування, тож Чернігівська обласна прокуратура є неналежним відповідачем у цій справі. За твердженням представника відповідача, втручання в конституційні права ОСОБА_3 було мінімальним, об`єктивно необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального процесу. У вказаному кримінальному провадженні переважна більшість слідчих (розшукових) дій проведена без участі позивачки, вона була лише присутня під час повідомлення про підозру, допиту та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, що для неї не було надмірним тягарем. При цьому щодо неї не обирався жоден запобіжний захід. Винесення виправдувального вироку є результатом реалізації принципу змагальності, а не наслідком незаконних дій під час досудового розслідування. Крім того, позивачка неправильно визначила період кримінального переслідування, який необхідно починати обраховувати з дня оголошення особі про підозру до ухвали Чернігівського апеляційного суду, тобто з 25.11.2017 по 22.03.2023, що складає 63 місяці 25 днів. ОСОБА_3 в обґрунтування підстав для відшкодування моральної шкоди зазначає лише загальні фрази, при цьому жодних доказів для підтвердження вказаних обставин не надала. На думку представника відповідача, відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн призведе до збагачення позивачки за рахунок коштів державного бюджету, що є неприпустимим. Не підтверджено належними доказами вимоги позивачки про стягнення 46 000,00 грн витрат на правову допомогу в рамках кримінального провадження, а саме відсутні оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про сплату гонорару захиснику, відсутні відомості про витрачений захисником час та перелік його робіт.

У відповіді на відзив позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, не погодилася з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначила, що Чернігівська обласна прокуратура є належним відповідачем, оскільки у справах про відшкодування шкоди держава бере участь у справі, як сторона, через відповідний орган державної влади, діяннями якого завдано шкоди, а тому Чернігівська обласна прокуратура є органом, який наділений повноваженнями представляти державу в суді. Позивачка не погоджується з доводами представника відповідача про мінімальне втручання в її конституційні права та про нетривале досудове розслідування, оскільки воно тривало з 26 листопада 2015 року до 22 січня 2018, тобто 2 роки і 58 днів або 789 днів, що є надмірно тривалим. Крім того, позивачка була присутня, як на всіх слідчих діях, так і в кожному судовому засіданні в справі. Щодо аргументів представника відповідача про недоведеність причинного зв`язку між діями представників прокуратури та завданою їй моральною шкодою, то завдана позивачці шкода має бути відшкодована незалежно від вини посадових органів прокуратури, а ухвалення виправдувального вироку суду свідчить про те, що її незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності. Позивачка не погоджується також з аргументами про завищений розмір моральної шкоди з огляду на те, що незаконні дії органів досудового розслідування та прокуратури завдали їй моральної шкоди, порушили нормальні життєві зв`язки, вона вимушена була докласти додаткові зусилля для організації свого життя, зазнала страждань, її ділова репутація та відносини з оточуючими людьми погіршилися.

У матеріалах справи містяться пояснення третьої особи, яка просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки в повному обсязі, мотивуючи тим, що протягом досудового розслідування жодна слідча та процесуальна дія, вчинена стосовно ОСОБА_3 , не була оскаржена та визнана незаконною або протиправною. Зі змісту позовної заяви неможливо точно розрахувати строк перебування позивачки під слідством. На думку представника третьої особи, заявлена позивачкою сума моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн не відповідає принципам поміркованості та розумності. До позовної заяви не додано жодних доказів, які б могли підтвердити доводи позивачки, що внаслідок дій правоохоронних органів їй заподіяно моральних страждань.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Гордієць В. С. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, при цьому пояснила, що раніше до тих подій ОСОБА_3 мала хорошу репутацію, була керівником Вертіївського сільського комунального дошкільного навчального закладу «Колосок», брала активну участь у діяльності садочку, налагоджувала співпрацю з різними організаціями для його розвитку. Однак після внесення відомостей до ЄРДР про можливе вчинення нею кримінального правопорушення, її нормальне життя змінилося, вона вимушена була звільнитися з посади, відчувала сильні моральні страждання, негативне відношення до себе від колег та оточуючих. Після початку досудового розслідування у місцевій газеті була опублікована про неї дискредитуюча стаття, яка негативно вплинула на репутацію та кар`єру позивачки, яка плідно працювала протягом всього свого життя та досягла значних успіхів у професійній сфері, про що свідчать додані до позовної заяви нагороди та дипломи. З урахуванням установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, що становить 6700,00 грн, мінімальний розмір відшкодування шкоди не може бути меншим 582 230 грн (6700 (мінімальна заробітна плата) х 86 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 6030 грн (моральна шкода за 27 днів перебування під слідством та судом). Однак Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» гарантує лише мінімальний розмір моральної шкоди та не обмежує право його збільшити.

У судовому засіданні представник відповідача не визнав позовних вимог, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що всі слідчі дії у вказаному кримінальному провадженні були законними та необхідними, у встановленому законом порядку не скасовувалися та не оскаржувалися, тобто досудове розслідування здійснювалося в рамках закону. Крім того, позивачці не обирався жоден запобіжний захід. Позивачкою неправильно визначено період перебування її під слідством, який необхідно рахувати не з дня внесення відомостей до ЄРДР, а з дня повідомлення ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 25.11.2017. Розмір моральної шкоди, на думку представника відповідача, є необґрунтованим, завищеним, призведе до збагачення позивачки. Доводи позивачки про те, що вона вимушена була звільнитися з посади у зв`язку з кримінальним переслідуванням спростовуються наявною у справі довідкою, зі змісту якої вбачається, що позивачка була звільнена з посади за власним бажання, а після вироку суду не існувало жодних перешкод для відновлення своєї трудової діяльності, чого позивачкою зроблено не було.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала доводи, викладені в поясненнях, які додані до матеріалів справи. Зазначила, що розмір моральної шкоди не доведений належними та допустимими доказами. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, які понесла позивачка під час розгляду кримінального провадження, то їх необхідно відшкодувати саме під час кримінального провадження, а не при розгляді вказаної цивільної справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 26.11.2015 до ЄРДР внесено відомості про те, що до Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області надійшли матеріали перевірки з міжрайонного відділу УЗЕ в Чернігівській області про те, що службовими особами Вертіївського сільського комунального дошкільного навчального закладу «Колосок», зловживаючи службовим становищем, привласнено грошові кошти місцевого бюджету в розмірі 39 218,00 грн.

Постановою слідчого від 17 листопада 2017 року кримінальне провадження № 0001970, відомості про яке внесено до ЄРДР 26.11.2015, перекваліфіковано з ч. 2 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 366 КК України.

25 листопада 2017 року ОСОБА_3 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме в службовому підробленні, тобто у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001970 під час досудового розслідування за участю ОСОБА_3 проведено такі слідчі дії, зокрема, 25.11.2017 повідомлено їй про підозру та проведено допит; 28.11.2017 проведено допит ОСОБА_3 . Обвинувальний акт складено 22.01.2018.

Відповідно до довідки начальника відділу освіти Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області ОСОБА_4 від 25.12.2015 № 01-15/1838 ОСОБА_5 працювала на посаді вихователя Вертіївського дитячого садка «Колосок» з 01 вересня 1983 року; з 21 липня 2003 року переведена на посаду завідуючої Вертіївського дитячого садка; 23 грудня 2015 року звільнена.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 листопада 2022 року, який набрав законної сили 22 березня 2023 року, ОСОБА_3 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, визнано невинуватою та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за відсутності в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Чернігівського апеляційного від 22 березня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.11.2022 щодо ОСОБА_3 закрито у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Разом з цим установлено, що 13 січня 2018 року між ОСОБА_3 та адвокатом Левченком Г. В. укладено договір про надання правової допомоги в якості захисника у кримінальному провадженні, відповідно до якого останній зобов`язувався надати правову допомогу підозрюваній за ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_3 в кримінальному провадженні під час досудового розслідування та в судах усіх інстанцій з усіма правами та обов`язками, передбаченими КПК України, та угоду про оплату надання юридичних послуг (додаток до договору).

Згідно з актом виконаних робіт захисником у кримінальному провадженні відповідно до договору про надання правової допомоги в якості захисника в кримінальному провадженні та угоди про оплату юридичних послух від 12 квітня 2023 року, 13.01.2018 при укладенні договору та угоди ОСОБА_3 сплатила адвокату Левченку Г. В. 10 000,00 грн. До того ж позивачка зобов`язувалася сплатити адвокату Левченку Г. В. грошові кошти як преміальні в сумі, еквівалентній 1000 доларів США, що станом на 22.03.2023 становило 36 500,00 грн.

До позовної заяви додано копії квитанцій до прибуткового касового ордера, які підтверджують сплату ОСОБА_3 46 500,00 грн за надані адвокатом Левченком Г. В. юридичні послуги у кримінальному провадженні.

Предметом спору у вказаній справі є вимога позивачки про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної діями органів досудового розслідування та прокуратури, які протягом тривалого часу здійснювали її кримінальне переслідування за кримінальне правопорушення.

Як зазначив Верховний Суд у п. 43, 44 постанови від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Відтак судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача щодо його неналежності. Позивачка правильно визначила склад учасників у цій справі.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Стаття 1176 ЦК України регламентує відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а саме встановлює, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Тобто вищезазначена стаття містить вичерпний перелік випадків, в яких у позивача виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Таким чином, ОСОБА_3 має гарантоване законом право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, оскільки вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 листопада 2022 року, який набрав законної сили, її визнано невинуватою та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Згідно зі ст. 3 Закону в наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Відповідно до позовних вимог ОСОБА_3 просить відшкодувати моральну шкоду, а також витрати на правову допомогу, понесені нею під час розгляду кримінального провадження, що узгоджується з нормами законодавства.

Згідно із ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому, як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зазначено, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

При цьому суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У п. 1.1, 1.2 рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту проявлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження № 14- 298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Ураховуючи вищевикладене, період перебування позивачки від слідством та судом слід рахувати з 25 листопада 2017 року, тобто з часу повідомлення їй про підозру, і по 22 березня 2023 року постановлення ухвали апеляційним судом (набрання законної сили виправдувальним вироком стосовно позивачки).

У цій частині слушними є доводи представника відповідача про те, що початок перебування під слідством позивачки необхідно рахувати з моменту повідомлення їй про підозру, а саме з 25 листопада 2017 року, та до постановлення апеляційним судом ухвали про закриття апеляційного провадження, тобто до 22 березня 2023 року. За таких обставин, ОСОБА_3 перебувала під кримінальним переслідуванням 63 місяці 25 днів.

Позивачка ОСОБА_3 обґрунтувала завдану їй моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн тим, що під час незаконного перебування під слідством і судом вона зазнала психологічних страждань та душевного болю, перебувала у стані безперервного нервового стресу та невизначеності; намагання працівниками прокуратури будь якими засобами визнати її винною вплинуло на її нервову систему та сприяло її істотному розладу, вона вимушена була звільнитися з роботи, втратила свій престиж та репутацію серед оточуючих, які після початку кримінального переслідування почали ставитися до неї з недовірою. Через указані обставини позивачка не мала можливості реалізувати своїх звички та бажання, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації її подальшого життя.

Однак позивачка не надала суду належних і допустимих доказів у розумінні ЦПК України, на підтвердження розміру моральної шкоди 1 000 000,00 грн, якими, зокрема можуть бути: висновок експерта психолога та/або судової медичної експертизи, які б достовірно встановили глибину та інтенсивність її моральних страждань.

Позаяк обставина перебування позивачки під слідством та судом тривалий період очевидно могла негативно відобразитися на її житті, вплинути на життєві процеси та вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що, зокрема, виразилося в наданні пояснень під час досудового розслідування та в подальшому під час судового розгляду кримінального провадження стосовно неї, залученні захисника, участі в судових засіданнях.

При цьому обставина вимушеності позивачки звільнитися з роботи з підстав кримінального переслідування, та що її звільнення з роботи безпосередньо пов`язане з перебуванням її під слідством та судом не підтвердилася належними доказами.

Тривале звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення призвело до порушення звичного укладу життя позивачки, позбавило можливості реалізувати свої звички та бажання, вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та погіршило відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до її особистості.

При цьому судом у кримінальній справі встановлено абсолютну недоведеність з боку органів досудового слідства та прокуратури обставин вчинення позивачкою інкримінованого діяння, а також характер пред`явленого обвинувачення, ухвалено стосовно неї виправдувальний вирок.

Визначаючи глибину душевних страждань, завданих позивачці ОСОБА_3 протягом перебування під слідством та судом, суд вважає, що за вищевказаних обставин вони були значними та потребують відповідного відшкодування.

З урахуванням установлених судом обставин та вищезазначених вимог законодавства, положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», яким розмір мінімальної заробітної плати встановлено у 6700,00 грн, період перебування під слідством та судом з 25 листопада 2017 року до 22 березня 2023 року, що становить 63 місяці 25 днів, ураховуючи вимоги розумності та справедливості, характер та обсяг моральних страждань, які зазнала позивачка за весь час перебування під слідством та судом як підозрювана та обвинувачена у кримінальному провадженні № 0000104 від 11.02.2015 року, беручи до уваги тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, інші негативні наслідки, які пов`язані з необхідністю докласти додаткових зусиль для відновлення та організації життя, суд вважає, що завдану позивачці моральну шкоду слід визначити у розмірі 500 000,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 46 500,00 грн на відшкодування майнової шкоди слід зазначити таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з п. 4 ст. 3 цього Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги.

Внаслідок ухвалення стосовно позивачки виправдувального вироку, позивачка має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання їй юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає згідно з прямою вказівкою закону.

Аналогічні висновки щодо стягнення майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 333/7311/16-ц (провадження № 61-32057св18), від 18 березня 2020 року в справі № 452/635/19 (провадження № 61-1369св20).

Для захисту своїх прав під час кримінального провадження позивачка уклала договір із захисником адвокатом Левченком Г. В. 13 січня 2018 року, якому за надані юридичні послуги сплатила сукупно 46 500,00 грн, на підтвердження чого подала до суду договір про надання правової допомоги, угоду про оплату надання юридичних послуг, акт виконаних робіт, а також квитанції до прибуткового касового ордера.

За таких обставин суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу, які понесла позивачка під час розгляду кримінального провадження стосовно неї, підлягають відшкодуванню у повному обсязі, як майнова шкода.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення на користь позивачки з Державного бюджету України 500 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 46 500,00 грн на відшкодування майнової шкоди, а всього 546 500,00 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 82, 89, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до Чернігівської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 546 500 (п`ятсот сорок шість тисяч п`ятсот) гривень на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко