Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1783/24 Головуючий у 1-й інст. Вачко В.І.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №286/1783/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 22 липня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Вачко В.І. в м.Овручі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила стягувати щомісяця з відповідача на її користь аліменти в розмірі 3 500 грн на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у Державному університеті інформаційно-комунікаційних технологій в м.Києві, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 віку 23 років, у залежності від того, яка із цих подій настане першою.

Позов обґрунтовувала тим, що з 22 травня 2005 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 24 квітня 2012 року розірваний. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який наразі досяг повноліття та продовжує навчатися на денній формі у Державному університеті інформаційно-комунікаційних технологій в м.Києві. Син у зв`язку з навчанням не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. За договором про надання освітніх послуг МР-23-3 слід щороку сплачувати за навчання 28 350 грн. Також син має інвалідність - вроджену ваду серця. Колишній чоловік, тобто відповідач, перебуває за кордоном, де працює та одержує заробітну плату, у зв`язку з чим надавати матеріальну допомогу може.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22 липня 2024 року позов задоволений частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, щомісячно, починаючи з 29 квітня 2024 року і до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку, за умови продовження навчання.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів та ухвалення рішення про часткове задоволення позову в меншому розмірі ніж заявлено, а саме, у розмірі 1 500 грн замість 3 500 грн, дійшов помилкового висновку про обставини, наведені у відзиві щодо доходів відповідача та їх розміру, оскільки їй відомо, що батько їх сина офіційно не працює, але має достатні неофіційні доходи та матеріально спроможний сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Суду не надано доказів про відсутність у відповідача доходів або його непрацездатність. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина по досягненню останнім повноліття не надає та не вважає це за необхідне, а суд не врахував ті обставини, що вона одна виховує та утримує сина ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю, навчається на платній основі денної форми. Безпідставними є посилання у рішенні суду на сімейні обставини відповідача, які не підтверджені відповідними доказами. Утримання відповідачем малолітньої дитини від повторного шлюбу не звільняє ОСОБА_2 від обов`язку утримувати свого повнолітнього сина від попереднього шлюбу в період навчання ОСОБА_3 . Що стосується дружини відповідача, яка є особою з інвалідністю першої групи загального захворювання по зору та потребує постійної сторонньої допомоги, то відповідач не надав відповідних доказів про надання такої допомоги в 2024 році та отримання компенсації по догляду за особою з інвалідністю. Відтак, розглядаючи спір, суд першої інстанції проігнорував вимоги ст.182, частини першої ст.199 СК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з частиною першою ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

За положеннями частини першої ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства. Так, за положеннями частини другої ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом із тим, за положеннями частини третьої ст.12 та частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Частини п`ята та шоста ст.81 ЦПК України передбачають, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року в справі №748/2340/17 міститься висновок щодо застосування норми ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Довідкою від 26 березня 2024 року №2279, яка видана відповідним закладом освіти, підтверджується, що ОСОБА_3 навчається на денній формі Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій за спеціальністю «Маркетинг» та навчання відбувається за рахунок фінансування коштів фізичною особою (а.с.10). Для отримання ступеня вищої освіти «Бакалавр» термін навчання із 01 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року.

Між закладом освіти та ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 (замовником) укладений договір №МР-23-3 про надання платної освітньої послуги, за умовами пунктів 1-3 якого загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 113 400 грн (а.с.8). Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 2023-2024 навчальний рік - 28 350 грн; 2024-2025 навчальний рік - 28 350 грн; 2025-2026 навчальний рік - 28 350 грн; 2026-2027 навчальний рік - 28 350 грн. Замовник вносить плату щосеместрово.

ОСОБА_3 має хворобливий стан здоров`я та у нього діагностовано вроджену ваду серця, яка пов`язана з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджено медичними висновками (а.с.42-43). ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства, якому встановлена 2-а група інвалідності (а.с.13,44).

Позивач у 4-му кварталі 2023 року доходів не мала, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 02 квітня 2024 року (а.с.11).

Відповідач має іншу сім`ю, зареєструвавши 20 березня 2015 року шлюб із ОСОБА_5 (а.с.35). У повторному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6 (а.с.34). Дружина відповідача є особою з інвалідністю 1-ої групи загального захворювання по зору та потребує постійної сторонньої допомоги (а.с.37). Відповідач перебував на обліку в структурному підрозділі управління соціального захисту населення Сарненської державної адміністрації відділеного робочого місця смт Рокитне Рівненської області, як отримувач компенсації по догляду за особою з інвалідністю 1-ої групи з 20 лютого 2019 року по 31 грудня 2023 року (а.с.38). Із довідки Рокитнівської селищної ради від 06 червня 2024 року про склад сім`ї також убачається, що відповідач із сім`єю проживає у домогосподарстві тещі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36). У цій довідці селищна рада зазначила, що відповідач з 15 лютого 2012 року по день видачі довідки не працює.

Враховуючи фактичні обставини справи, які викладені вище, положення ст.182 СК України, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу сину ОСОБА_3 в сумі 1 500 грн, оскільки матеріали справи не містять доказів непрацездатності відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має неофіційні доходи, які дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі, який просить позивач, тобто у розмірі 3 500 грн, грунтуються на припущеннях, приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні докази здійснення ОСОБА_2 витрат, які б свідчили про приховування останнім доходів. Як вже зазначалося вище, доказування ґрунтуватися на припущеннях не може.

Також матеріали справи не містять доказів того, що із відповідачем було погоджено навчання сина на платній основі і останній висловив свою згоду та зобов`язався прийняти участь у здобутті сином освіти у відповідному навчальному закладі.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовує та додаткового правового обґрунтування не потребує.

Підсумовуючи викладене вище, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому таке рішення у відповідності до положень ст.375 ЦПК України залишається без змін.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про стягнення аліментів (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 22 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: