Справа № 153/215/24
Провадження № 22-ц/801/894/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 рокуСправа № 153/215/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2024 року, постановлене у складі судді Гаврилюк Т. В., в м. Ямпіль, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення,-

в с т а н о в и в :

13 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання.

Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що ОСОБА_2 є його батьком. Позивачу на даний час виповнилося 18 років, він проходить навчання у ІНФОРМАЦІЯ_5 з грудня 2022 року по квітень 2024 року і є слухачем другого курсу навчання освітнього ступеня «магістр» факультету післядипломної освіти. У зв`язку із навчання позивач потребує матеріального утримання від батьків, але відповідач має можливість надавати: офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, інших непрацездатних осіб на утриманні не має. Просив стягнути із відповідача на його користь аліменти у розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2024 року позов задоволено: стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 лютого 2024 року по 30 квітня 2024 року, але не довше ніж до закінчення навчання, та не більше ніж до досягнення сином 23 річного віку. Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 1 211 гривень 20 копійок, допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років або до закінчення навчання. Позовні вимоги є доведеними, на підтвердження своїх заперечень відповідач доказів не надав.

Не погодившись із таким рішенням, 15 березня 2024 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2024 року скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 перебуває на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України. Відповідач посилався на те, що позивачем не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 СК України, що є його процесуальним обов`язком, не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Звертає у вагу, що позивач навчається на факультеті післядипломної освіти та отримує заробітну плату військового, тоді як він має утриманні матір, яка потребує його догляду.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5) ;

- ОСОБА_1 проходить навчання у ІНФОРМАЦІЯ_5 з грудня 2022 по квітень 2024 року і є слухачем другого курсу навчання освітнього ступеня «магістр» факультету післядипломної освіти, що встановлено з довідки вих.№124 від 29.01.2024 (а.с.6) ;

- Відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Тростянець Ямпільського району Вінницької області народився, батьками якого записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що встановлено з Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.01.2024 (а.с.19) ;

- мати відповідача ОСОБА_5 , 1948 року народження, має встановлену другу групу інвалідності загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК серія 2-18 АВ №020188, виданою 18.09.2000 (а.с.23-24) ;

- батько відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться на «Д» обліку, на постійному амбулаторному лікуванні, що встановлено з довідки виданої сімейним лікарем ОСОБА_6 вих. №381 від 26.12.2023 (а.с.31);

- мати відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходиться на «Д» обліку, на постійному амбулаторному лікуванні, що вставновлено з довідки виданої сімейним лікарем ОСОБА_7 вих. №382 від 27.12.2023 (а.с.32).

Між сторонами виник спір з приводу утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Правовідносини з утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Відповідно до положень статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як визначено статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При установленні потреби в утриманні повнолітньої дочки чи сина суд повинен ураховувати всі джерела, що утворюють її/його дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Отже, обставинами, що підлягають доказуванню в цій справі, є потреба в утриманні в зв`язку із навчанням та наявність у відповідачів можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі, що син ОСОБА_1 перебуває на забезпеченні за рахунок державного бюджету слід зазначити, що сам факт перебування позивача на повному державному утриманні не може забезпечити на належному рівні витрати на відпочинок, духовний, розумовий та соціальний розвиток, а тому не є підставою для відмови в задоволенні позову.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на повнолітню доньку (сина), яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання.

В справі, що розглядається, встановивши, що ОСОБА_1 навчається у ІНФОРМАЦІЯ_5, не досягнувши 23 - річного віку, суд першої інстанції вірно виснував, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати як матір, так і батько, а доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 перебуває на повному державному утриманні, відтак не потребує утримання від батька, - є надуманими та не грунтуються на відповідних доказах.

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, суд першої інстанції не встановив наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_2 у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина та врахував, що відповідач є працездатною особою, та у нього не має інших утриманців.

Доводи апеляційної скарги про наявність на утриманні у відповідача матері та батька апеляційний суд вважає недоведеними: в якості доказів відповідач надав документи, що підтверджує факт споріднення та документи про стан здоров`я батьків, проте за відсутності інформації про їхні доходи та майновий стан, доходи та майновий стан відповідача ОСОБА_2 , наявність інших осіб, які зобов`язані піклуватися про батьків (братів, сестер) у суду немає підстав вважати доведеним факт наявності на утриманні відповідача ОСОБА_2 його батьків.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відтак апеляційний суд виснує, що суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, дав вірну оцінку правовідносинам, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження, судове рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відтак апеляційним судом дано оцінку основним аргументам відповідача, викладеним в апеляційній скарзі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, суд зазначає, що ОСОБА_2 було сплачено 1 816,80 грн судового збору (а. с. 44), проте оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені відповідачем судові витрати слід залишити за ним.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення ст. 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані в розділі Загальні положення цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. За змістом п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з урахуванням розміру аліментів, становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк