ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5223/24 Справа № 196/884/23 Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів. Позивачка просила визнати недійсними кредитні договори №б/н від 15.06.2023 р. о 16:30 год. на суму 195.68 грн., о 16:30 год. на суму 463.50 грн., о 16:30 год. на суму 515.00 грн., о 16:30 год. на суму 513.97 грн., о 16:31 год. на суму 513.97 грн., о 16:31 год. на суму 516.03 грн., о 16:36 год. на суму 978.50 грн., о 16:41 год. на суму 9 972.66 грн. Також просила стягнути з відповідача на свою користь 704.22 грн. в порядку застосування правових наслідків недійсності правочинів (а.с.1-6, 21-25).

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року у позові ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів відмовлено (а.с.123-126).

06 березня 2024 року до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по справі №196/884/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів. В обґрунтування заяви вказано, що резолютивна частина рішення містить лише відомості про строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження, але відсутні висновки суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог та про висновок про розподіл судових витрат. Просить суд ухвалити (постановити) додаткове рішення по цивільній справі№196/884/23 по всім позовним вимогам щодо кожної з заявлених вимог та зазначити висновок щодо можливості чи неможливості вирішення питання про судові витрати (а.с.136-140).

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року в прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №196/884/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів - відмовлено (а.с.142).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції, щоб вирішити питання, визначені ст. 270 ЦПК України, щодо таких позовних вимог:

- визнати недійсним кредитний договір №б/н від 16 год. 30 хв. 15.06.2023 року на суму 195,68 грн. через те, що від відповідача з кредитної картки № НОМЕР_1 вона не одержувала у своє розпорядження грошових коштів і свого волевиявлення на списання зазначених коштів не надавала;

- визнати недійсним кредитний договір №б/н від 16 год. 30 хв. 15.06.2023 року на суму 463,50 грн. через те, що від відповідача з кредитної картки № НОМЕР_1 вона не одержувала у своє розпорядження грошових коштів і свого волевиявлення на списання зазначених коштів не надавала;

- визнати недійсним кредитний договір №б/н від 16 год. 30 хв. 15.06.2023 року на суму 515,00 грн. через те, що від відповідача з кредитної картки № НОМЕР_1 вона не одержувала у своє розпорядження грошових коштів і свого волевиявлення на списання зазначених коштів не надавала;

- визнати недійсним кредитний договір №б/н від 16 год. 30 хв. 15.06.2023 року на суму 513,97 грн. через те, що від відповідача з кредитної картки № НОМЕР_1 вона не одержувала у своє розпорядження грошових коштів і свого волевиявлення на списання зазначених коштів не надавала;

- визнати недійсним кредитний договір №б/н від 16 год. 31 хв. 15.06.2023 року на суму 513,97 грн. через те, що від відповідача з кредитної картки № НОМЕР_1 вона не одержувала у своє розпорядження грошових коштів і свого волевиявлення на списання зазначених коштів не надавала;

- визнати недійсним кредитний договір №б/н від 16 год. 31 хв. 15.06.2023 року на суму 516,03 грн. через те, що від відповідача з кредитної картки № НОМЕР_1 вона не одержувала у своє розпорядження грошових коштів і свого волевиявлення на списання зазначених коштів не надавала;

- визнати недійсним кредитний договір №б/н від 16 год. 36 хв. 15.06.2023 року на суму 978,50 грн. через те, що від відповідача з кредитної картки № НОМЕР_1 вона не одержувала у своє розпорядження грошових коштів і свого волевиявлення на списання зазначених коштів не надавала;

- визнати недійсним кредитний договір №б/н від 16 год. 41 хв. 15.06.2023 року на суму 9972,66 грн. через те, що від відповідача з кредитної картки № НОМЕР_1 вона не одержувала у своє розпорядження грошових коштів і свого волевиявлення на списання зазначених коштів не надавала;

- стягнути з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на її користь 704,22 грн. в порядку застосування правових наслідків недійсності правочинів (а.с.148-153).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відмовляючи у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що під час ухвалення рішення судом були розглянуті всі позовні вимоги позивачки, вказані у позовній заяві, а саме, вимоги про визнання недійсними вищевказаних кредитних договорів від 15.06.2023 р. та вимога про стягнення 704,22 грн. в порядку застосування наслідків недійсності правочинів, яка є похідною вимогою. У мотивувальній частині рішення суд зазначив, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Отже, заява ОСОБА_1 в частині ухвалення додаткового рішення по всім позовним вимогам щодо кожної з заявлених вимог задоволенню не підлягає.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Цивільним процесуальним законом визначено, що після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення. Така властивість рішення суду у теорії цивільного процесу отримала назву «незмінність рішення суду». Правило про неможливість скасування або зміни судового рішення судом, який його ухвалив, гарантує стабільність судового рішення та його незмінність.

Згідно із ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, чинним законодавством визначений вичерпний перелік обставин, за якими може бути ухвалено додаткове рішення. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

З рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року вбачається, що під час ухвалення рішення суду були розглянуті всі позовні вимоги позивачки, вказані у позовній заяві, а саме, вимоги про визнання недійсними вищевказаних кредитних договорів від 15.06.2023 р. та вимога про стягнення 704,22 грн. в порядку застосування наслідків недійсності правочинів, яка є похідною вимогою. У мотивувальній частині рішення суд зазначив, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що заява ОСОБА_1 в частині ухвалення додаткового рішення по всім позовним вимогам щодо кожної з заявлених вимог задоволенню не підлягає.

Суд не може змінювати рішення суду шляхом ухвалення додаткового рішення щодо вимог, за якими рішення вже ухвалено.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , звертаючись з позовною заявою до суду, не надала до позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а у позові зазначила, що судові витрати нею не понесені (а.с. 5). Від сплати судового збору позивачка ОСОБА_1 звільнена на підставі ч.3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, а отже, суд не мав права для ухвалення додаткового рішення і в частині вирішення питання про судові витрати.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки зводяться до переоцінки доказів, а тому не мають наслідком задоволення апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: