ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/12066/24

Провадження № 22-ц/4820/1996/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Карплюка О.І. від 29 серпня 2024 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_2 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачки, вказував, що 03.02.2023 року уклав з відповідачкою ОСОБА_3 договір позики. За умовами вказаного договору ОСОБА_3 отримала від позивача 40000 дол. США зі строком повернення до 03.02.2024 року, зобов`язувалася сплачувати щомісячні платежі у розмірі 1250 дол. США до 03 числа поточного місяця.

Факт укладення цього договору позики та його умови, передача коштів за договором відповідачці підтверджуються власноруч написаною відповідачкою розпискою від 03.02.2023 року. Оригінал вказаної розписки від 03.02.3023 року перебуває у позивача.

На час подачі цього позову до суду борг 40000 доларів США відповідачка не повернула.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь 40000 дол. США боргу за договором позики.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.08.2024 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 40000 дол. США, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне і задовольнити його позов. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність факту надання позики відповідачці саме позивачем за відсутності даних у розписці про особу позикодавця. На думку апелянта, факт наявності у нього оригіналу документу, що підтверджує боргове зобов`язання, свідчить про існування права вимоги позивача відносно боржниці, що зазначений у такому борговому документі, навіть без зазначення даних про особу позикодавця. Протилежне мала довести відповідачка, на яку покладено обов`язок по спростуванню такого боргу/факту укладення договору позики, або навести докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє.

Відповідачкою не було надано до суду доказів звернення до правоохоронних органів, вироку в справі про неправомірне заволодіння позивачем такої розписки тощо. ОСОБА_3 не спростовувала факт укладення договору позики шляхом складення розписки, отримання коштів від позивача та нездійснення вчасного повернення останньому таких коштів.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове.

Так, судом встановлено, що 03.02.2023 року ОСОБА_3 отримала в позику 40000 дол. США, які вона зобов`язалася повернути до 03.02.2024 року, що підтверджується розпискою, приєднаною до матеріалів справи.

Оригінал вказаної розписки знаходиться у позивача.

Станом на 01.05.2024 року відповідачка отримані кошти позивачу не повернула.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, та його представник не довели, що ОСОБА_3 позичала грошові кошти в сумі 40000 доларів США саме в ОСОБА_2 (розписка даних про позикодавця не містить), тому відсутні підстави для стягнення цього боргу на користь останнього.

Проте з вказаними висновками суду не можна погодитися, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2023 року відповідачка власноручно написала розписку про отримання в позику 40000 дол. США, оригінал якої знаходиться у позивача. Той факт, що вказана розписка написана власноруч відповідачкою ОСОБА_3 , остання не заперечувала.

Розписка містить, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, однак даних про особу позикодавця у вказаній розписці не зазначено.

Разом з тим, особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо).

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.05.2020 року у справі №583/97/19, від 19.05.2021 року у справі №128/891/20-ц, та від 21.09.2022 року у справі № 127/2972/21.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачка не надала належних та допустимих доказів неправомірного заволодіння ОСОБА_2 борговою розпискою від 03.02.2023 року, а тому суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивач не довів, що саме у нього ОСОБА_3 позичила 40000 дол. США.

Отже, за наявності у володінні позивача оригіналу боргового документу, навіть без ідентифікації його особи, за умови ненадання відповідачкою доказів неправомірного заволодіння таким документом, не впливає на право вимагати погашення існуючої заборгованості за таким борговим документом.

За наведеного рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 40000 дол. США заборгованості за договором позики.

Відповідно до ст.ст. 15, 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога у справі згідно з договором про надання правової (правничої) допомоги від 25.04.2024 року ОСОБА_2 надавалася Адвокатським об`єднанням «Місяць та партнери».

Згідно платіжної інструкції від 28.08.2024 року ОСОБА_2 сплатив АО «Місяць і партнери» 60000 грн. на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.04.2024 року.

ОСОБА_3 не подавала заяву щодо неспівмірності понесених судових витрат зі складністю справи тощо.

Відтак, відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 60000 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Відтак відповідно до ч.ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати, які підлягали сплаті при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 37850 грн. (15140 грн. + 22710 грн.).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 40000 доларів США заборгованості за договором позики та 60000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 37850 грн. судового збору в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк