Номер провадження: 22-ц/813/2123/24
Справа № 521/7270/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Назарової М.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 ,

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, в обґрунтування якого зазначив, що 16.04.2014 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 у позику 270000 доларів США, про що останній склав розписку, та зобов`язався повернути кошти через 30 днів з часу їх отримання.

Станом на час звернення до суду з позовом відповідач позику не повернув.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7147980 грн та вирішити питання про стягнення судових витрат.

Малиновський районний суд заочним рішенням від 05.07.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнив, стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 7147980 грн.

У червні 2021 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення.

Малиновський районний суд ухвалою від 30.06.2021 року скасував заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2018 року у справі № 521/7270/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Справу призначив до розгляду в загальному порядку.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, в обґрунтування якого зазначила, що протягом 2012-2013 років ОСОБА_2 надано ОСОБА_3 позику на загальну суму 172500 доларів США, про що відповідач написав відповідні розписки без зазначення терміну повернення, а саме: 17.12.2012 року на суму 10000 доларів США, 23.01.2013 року в розмірі 12500 доларів США, 15.02.2013 року в розмірі 30000 доларів США, 13.02.2013 року в розмірі 15000 доларів США, 24.05.2013 року в розмірі 15000 доларів США, 10.07.2013 року в розмірі 90000 доларів США, та дав письмову обіцянку оформити іпотеку на житлову квартиру, яка йому не належала в той час за адресою: АДРЕСА_1 .

18.04.2017 року ОСОБА_2 направлено вимогу-притензію про повернення коштів в розмірі 172500 доларів США, що еквівалентно 4625070 грн, однак вказану вимогу відповідач проігнорував та борг не повернув.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2017 року у розмірі 4625070 грн та вирішити питання про стягнення судових витрат.

Малиновський районний суд м. Одеси заочним рішенням 06.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнив, стягнув з ОСОБА_3 борг у розмірі 4625070 грн.

У червні 2021 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 30.06.2021 року скасував заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018року у справі № 521/10536/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 09.03.2023 року цивільну справу № 521/7270/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та цивільну справу № 521/10536/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу об`єднав в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 13 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 7147980 грн та судовий збір в сумі 8000 грн.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 4625070 грн та судовий збір в сумі 8000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції критично віднісся до доводів відповідача про те, що останній кошти у борг не брав та розписок не укладав, оскільки ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2017 року (справа № 522/17090/16) залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про часткове виконання договору позики, тому вважав, що ОСОБА_3 уклав спірну розписку та отримав грошові кошти у борг від ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції також зазначив, що зі змісту боргової розписки вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично погодили всі істотні умови, як це передбачено в ст. 207 ЦК України і узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України, тому вважав, що ОСОБА_1 довів факт укладення договору позики і факт передачі коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання нею умов договору.

Зі змісту боргової розписки вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично погодили всі істотні умови, як це передбачено в ст. 207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України, тому вважав, що позивач довів факт укладення договору позики і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання нею умов договору. Відповідач свої зобов`язання за договорами позики від 16.04.2014 року, 17.12.2012 року, 23.01.2013 року, 15.02.2013 року, 13.02.2013 року, 24.05.2013 року, 10.07.2013 року не виконав і борги не повернув.

Суд першої інстанції зауважив, що відповідачем неодноразово заявлялося клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, які неодноразово задовольнялися судом, проте відповідна експертиза так проведена і не була, оскільки від відповідача не надійшли всі необхідні матеріали для проведення відповідного експертного дослідження, а саме експериментальні зразки почерку та підписів ОСОБА_3 , які належним чином засвідчені консульством країни, в якій наразі перебуває відповідач.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , посилається на те, що судом першої інстанції оригінали розписок не досліджувались та не оглядались. Будь-яких розписок не складав та не підписував. Зазначає, що скаржником сплачено рахунки за проведення експертизи, надано документи з оригінальними підписами та вільні зразки підпису, однак експертиза не була проведена, а справа розглянута без повного встановлення обставин справи. Посилання суду першої інстанції на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2017 року (справа № 522/17090/16) вважає необґрунтованим, оскільки судом матеріали справи № 522/17090/16 не оглядались, процесуальний документ не може бути доказом по справі. Суд першої інстанції всупереч попереднім ухвалам незаконно відмовив у призначенні експертизи за клопотанням відповідача. Представника відповідача зобов`язано надати документи у судовому засіданні, призначеному на 30.05.2023 року, однак судове засідання не відбулось з причин, що не залежали від сторони відповідача. Наступна дата судового засідання з представником не узгоджувалась, клопотання про відкладення розгляду справи не задоволено та суд першої інстанції розглянув справу за відсутності витребуваних документів.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.08.2023 року позивачам роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з матеріалами справи ознайомився копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 20.02.2024 року, що підтверджується розпискою.

Копію ухвали про відкриття провадження представник скаржника отримала на електронну пошту 17.08.2023 року, що підтверджується довідкою.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 15.04.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про призначення судово-почеркознавчої експертизи у справі відмовив.

В судове засідання позивачі та відповідач не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до с. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник позивачів у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції критично віднісся до доводів відповідача про те, що останній кошти у борг не брав та розписок не укладав, оскільки ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2017 року (справа № 522/17090/16) залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про часткове виконання договору позики, тому вважав, що ОСОБА_3 уклав спірну розписку та отримав грошові кошти у борг від ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції також зазначив, що зі змісту боргової розписки вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично погодили всі істотні умови, як це передбачено в ст. 207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України, тому вважав, що ОСОБА_1 довів факт укладення договору позики і факт передачі коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання нею умов договору.

Зі змісту боргової розписки вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично погодили всі істотні умови, як це передбачено в ст. 207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України, тому вважав, що позивач довів факт укладення договору позики і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання нею умов договору. Відповідач свої зобов`язання за договорами позики від 16.04.2014 року, 17.12.2012 року, 23.01.2013 року, 15.02.2013 року, 13.02.2013 року, 24.05.2013 року, 10.07.2013 року не виконав і борги не повернув.

Суд першої інстанції зауважив, що відповідачем неодноразово заявлялося клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, які неодноразово задовольнялися судом, проте відповідна експертиза так проведена і не була, оскільки від відповідача не надійшли всі необхідні матеріали для проведення відповідного експертного дослідження, а саме експериментальні зразки почерку та підписів ОСОБА_3 , які належним чином засвідчені консульством країни, в якій наразі перебуває відповідач.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповіднодо ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору, зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від 10 серпня 2022 року у справі № 504/369/18.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.03.2023 року цивільну справу № 521/7270/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми боргу та цивільну справу № 521/10536/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми боргу - об`єднано в одне провадження.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 270000 доларів США, в обґрунтування зазначивши, що 16.04.2014 року ним надано в позику ОСОБА_3 кошти у розмірі 270000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути протягом 30 днів після складання відповідноїрозписки. Проте, незважаючи на обов`язок повернути кошти, ОСОБА_3 його не виконує та кошти не повертає.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.04.2014 року позивач ОСОБА_1 надав в борг відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 270000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути протягом 30 днів після підписання даної розписки. Отримання коштів підтверджується розпискою, виданою та підписаною відповідачем власноручно (а.с. 6, том 1).

Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження заявлених вимог надано до суду першої інстанції копію розписки від 16.04.2014 року.

Під час розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом досліджувався оригінал розписки від 16.04.2014 року, що підтверджується протоколами судових засідань.

Розписка від 16.04.2014 року містить прізвище ім`я по батькові позикодавця і позичальника, суму позики 270000 доларів США, дату 16.04.2014 року, строк повернення грошових коштів, підпис позичальника.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 погодили всі істотні умови, як це передбачено в ст. 207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України.

Що стосується позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми позики у розмірі 172500 доларів США, то позивачем позов обґрунтований тим, що протягом 2012 -2013 років ОСОБА_2 надано в позику ОСОБА_3 172500 доларів США, про що останнім написані розписки, а саме 17.12.2012 року на суму 10000 доларів США без зазначення строку повернення, 23.01.2013 року в розмірі 12500 доларів США без зазначення строку повернення, 15.02.2013 року в розмірі 30000 доларів США без зазначення строку повернення, 13.02.2013 року в розмірі 15000 доларів США без зазначення строку повернення, 24.05.2013 року в розмірі 15000 доларів США без зазначення строку повернення, 10.07.2013 року в розмірі 90000 доларів США без зазначення строку повернення, надавши письмову обіцянку оформити іпотеку на житлову квартиру, яка йому не належала в той час за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, незважаючи на направлену вимогу-претензію від 18.04.2017 року про повернення коштів та ОСОБА_3 кошти не повертає.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.12.2012 року позивач ОСОБА_2 надала в борг відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10000 доларів США, 23.01.2013 року надала в борг 12500 доларів США, 15.02.2013 року в розмірі 30000 доларів США, 13.02.2013 року 15000 доларів США, 24.05.2013 року 15000 доларів США, 10.07.2013 року 90000 доларів США, всі грошові кошти надавалися без встановлення терміну повернення. Отримання коштів підтверджено розписками, що були видані та підписані відповідачем власноручно.

Відповідач свої зобов`язання за договорами позики від 17.12.2012 року, 23.01.2013 року, 15.02.2013 року, 13.02.2013 року, 24.05.2013 року, 10.07.2013 року не виконав і кошти не повернув.

18.04.2017 року ОСОБА_2 направляла ОСОБА_3 вимогу-претензію про повернення боргу в розмірі 172500 доларів США, що еквівалентно 4625070 грн.

Проте вимоги вищезазначеної претензії відповідачем не виконано.

У заяві про скасування заочного рішення відповідач заперечував проти позову у зв`язку з тим, що будь-яких боргових розписок не складав та не підписував, ОСОБА_2 будь-які кошти не передавала, а він не отримував.

У передбачений ЦПК спосіб відповідачем не спростовано написання розписок по справі саме ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі так само скаржником зазначається проте, що ОСОБА_3 будь-яких грошових коштів у позивача ОСОБА_2 в борг не отримував, жодних розписок на підтвердження отримання грошових коштів не складав. Копії документів, на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, як на докази ОСОБА_3 не складалися, не видавалися та не підписувалися.

Натомість представником скаржника в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначено нове обґрунтування невизнання позову ОСОБА_2 та незаконності рішення суду, з огляду на те, що розписки не містять умови про повернення коштів, що не узгоджується з вимогами ст. 367 ЦПК України.

Всі розписки за позовом ОСОБА_2 об`єднані особою одного позикодавця ОСОБА_2 , та особою одного позичальника ОСОБА_3 , вчинені протягом нетривалого часу грудень 2012 року липень 2013 року, містять одну валюту зобов`язання, видана ОСОБА_3 остання розписка містить умови передання у залог квартири, що свідчить про існування між сторонами договорів позики, а знаходження оригіналів розписок на руках у позикодавця є переконливим доказом не виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань.

Слід зазначити, що 18 квітня 2014 року ОСОБА_2 зверталася до ОСОБА_3 із вимогою-претензією про повернення коштів у розмірі 172500 доларів США, за розписками від 17.12.2012 року, від 23.01.2013 року, від 13.02.2013 року, від 15.02.2013 року, від 24.05.2013 року, від 10.06.2013 року. Вказана вимога-претензія отримана ОСОБА_3 20 квітня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи.

Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанцій обґрунтовано виходив як з факту укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору позики та існування між ними боргового зобов`язання, так і існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргових зобов`язань за розписками від 17.12.2012 року, 23.01.2013 року, 15.02.2013 року, 13.02.2013 року, 24.05.2013 року, 10.07.2013 року, які відповідачем не виконані.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не оглядалися та не досліджувалися оригінали розписок не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

ОСОБА_1 до позовної заяви про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики додано копію розписки від 16.04.2014 року.

04 липня 2018 року судом першої інстанції досліджувався оригінал боргової розписки від 16.04.2014 року та засвідчувалася копія розписки, яка міститься в матеріалах справи, що підтверджується протоколом судового засідання від 07.07.2018 року.

Так, в матеріалах справи міститься копія розписки від 16.04.2014 року, на якій міститься напис «з оригіналом згідно суддя підпис» (а.с.6 т.1).

Як вбачається із матеріалів справи під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем ОСОБА_2 надавалися оригінали розписок від 23.01.2013 року, від 10.07.2013 року, від 17.12.2012 року, від 13.02.2013 року, від 15.02.2013 року, від 24.05.2013 року, про що свідчить клопотання ОСОБА_2 від 14.12.2021 року про приєднання до матеріалів справи оригіналів розписок, яке надійшло до Малиновського районного суду м. Одеси 15.12.2021 року, та які знаходилися в матеріалах справи і направлялися у розпорядження експерта під час проведення судово-почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 рок, та були отримані представником позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 04.07.2023 року після ухвалення судом рішення, про що свідчить розписка.

Судом апеляційної інстанції також досліджувалися оригінали розписок від 16.04.2014 року, від 23.01.2013 року, від 10.07.2013 року, від 17.12.2012 року, від 13.02.2013 року, від 15.02.2013 року, від 24.05.2013 року.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17).

Тому наявність оригіналів боргових розписок у кредитора ОСОБА_1 та кредитора ОСОБА_2 свідчить про невиконання відповідачем боргових зобов`язань, за вказаними вище розписками.

Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З наведеного випливає, що якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечувався факт написання розписок та їх підписання ним власноручно, та факт отримання коштів.

Частиною п`ятою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, судом може бути призначена експертиза або відповідні висновки експертів можуть надаватися суду сторонами (стороною) у разі підготовлення їх на замовлення такого учасника справи (статті 102, 103 ЦПК України).

Суд першої інстанції, сприяючи відповідачу унаданні доказів ухвалою від 03.11.2021 року задовольнив клопотання відповідача про призначення експертизи, призначив судову почеркознавчу експертизу, зобов`язав ОСОБА_1 надати оригінал розписки від 16.04.2014 року для проведення судової почеркознавчої експертизи, зобов`язав ОСОБА_3 надати оригінали документів в кількості не менше 10 штук з його підписами з датами складання, максимально наближеними до дати складання розписки 16.04.2014 року, зупинив провадження у справі.

15.12.2021 року судовим експертом Брайловською В.Є. до суду направлено клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи, а саме оригінал досліджуваного документу розписку від 16.04.2014, підпис в якій від імені ОСОБА_3 підлягає дослідженню; вільні зразки підписів ОСОБА_3 у оригіналах документів різного характеру, максимально наближені за часом виконання до досліджуваного об`єкту, не менше 10 зразків, у тому числі до квітня 2014 року, по змозі, щоб відповідали об`єкту, який досліджується за видом матеріалів письма (папір, олівець, писальний прилад тощо), за формою документа (заяви, службові записки, розписки тощо), достовірно виконані ним самим; експериментальні зразки його підписів на 10-15 аркушах, виконані в нижній частині аркушів на вільному місці.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 04.01.2022 року поновив провадження по справі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2022 року визнано обов`язковою явку ОСОБА_3 у судове засідання.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 31 січня 2022 року витребував у ОСОБА_3 оригінали документів в кількості 15 штук, які містять його підписи максимально наближених за датою до 2012-2013 роки.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.02.2022 року витребувано у ОСОБА_3 оригінали документів в кількості 15 штук, які містять його підписи максимально наближених за датою до 2014 року.

18.02.2022 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз

Міністерства юстиції України до Малиновського районного суду м. Одеси направлено лист про залишення ухвали суду від 03.11.2021 року без виконання, у зв`язку з тим, що не було надано оригінал досліджуваного документу, вільні та експериментальні зразки підписів ОСОБА_3 , не повернуті матеріали справи, а також не був сплачений рахунок вартості проведення експертизи.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.06.2022 року задоволено клопотання ОСОБА_3 , призначено судову почеркознавчу експертизу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми боргу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.07.2022 року клопотання ОСОБА_3 задоволено, ухвалено повернути матеріали справи для виконання ухвали від 03.11.2021 року, зобов`язано ОСОБА_1 надати оригінал розписки від 16.04.2014 року для проведення судової почеркознавчої експертизи, зобов`язано ОСОБА_3 надати оригінали документів в кількості не менше 10 штук з його підписами з датами складання, максимально наближеними до дати складання розписки 16.04.2014 року.

16.08.2022 року ОСОБА_3 подано до суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити наступне питання: Чи виконаний в розписці від 16.04.2014 року підпис від імені ОСОБА_3 - ОСОБА_3 чи іншою особою?

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.09.2022 року задоволено зазначене клопотання, призначено судову почеркознавчу експертизу, зобов`язано ОСОБА_1 надати оригінал розписки від 16.04.2014 року для проведення судової почеркознавчої експертизи, зобов`язано ОСОБА_3 надати оригінали документів в кількості не менше 10 штук з його підписами з датами складання, максимально наближеними до дати складання розписки 16.04.2014 року.

Відповідно до пункту 1.5. розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням.

У пункті 1.8. розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року із змінами, передбачено, як вільні, так і експериментальні зразки буквеного або цифрового письма бажано надавати не менше ніж на 15 аркушах. Чим коротший досліджуваний текст (запис), тим більша потреба у вільних зразках. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5 - 8 аркушів.

06.09.2022 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз

Міністерства юстиції України на виконання ухвали суду від 27.06.2022 року до суду направлено клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи, а саме вільні зразки почерку ОСОБА_3 у вигляді записів його прізвища, ім`я та по батькові достовірно виконані ним самим у оригіналах різних документів, які не пов`язані з даною справою, у тому числі максимально наближені за часом виконання до досліджуваних документів (до грудня 2012 року) на 10-15 арк; вільні зразки підписів ОСОБА_3 , достовірно виконані ним самим у оригіналах різних документів, які не пов`язані з даною справою, у тому числі максимально наближені за часом виконання до досліджуваного документу (до грудня 2012 року) на 10-15 арк; експериментальні зразки почерку та підписів ОСОБА_3 у вигляді рукописних записів, що повністю повторюють тексти у досліджуваних документах.

21.10.2022 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз

Міністерства юстиції України до суду направлено клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи, а саме оригінал досліджуваного документу - розписку від 16.04.2014 року, підпис в якій від імені ОСОБА_3 підлягає дослідженню; вільні зразки підписів ОСОБА_3 у оригіналах документів різного характеру, максимально наближені за часом виконання до досліджуваного об`єкту, достовірно виконані ним самим; експериментальні зразки його підписів виконані на десяти аркушах паперу білого кольору формату А4.

ОСОБА_3 були надані наступні документи: копія квитанції від 14.11.2022 року про сплату рахунку за проведення експертизи; документи з особистими, власноручно виконаними підписами: заява договір № Т134-013051944 щодо обслуговування на умовах пакету продуктів на послуг в рамках договору щодо банківського обслуговування від 10.10.2016 року; договір № ОДТ від 13.09.2017 року, звітність звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2-13р.; договір № 77 від 17.11.2016 року; експериментальні зразки підпису та почерку на 5 арк.

Отже відповідачем не надано вільні зразки почерку ОСОБА_3 у вигляді записів його прізвища, ім`я та по батькові достовірно виконані ним самим у оригіналах різних документів, які не пов`язані з даною справою, у тому числі максимально наближені за часом виконання до досліджуваних документів (до грудня 2012 року) на 10-15 арк; вільні зразки підписів ОСОБА_3 , достовірно виконані ним самим у оригіналах різних документів, які не пов`язані з даною справою, у тому числі максимально наближені за часом виконання до досліджуваного документу (до грудня 2012 року) на 10-15 арк; експериментальні зразки почерку та підписів ОСОБА_3 у вигляді рукописних записів, що повністю повторюють тексти у досліджуваних документах; вільні зразки підписів ОСОБА_3 у оригіналах документів різного характеру, максимально наближені за часом виконання до досліджуваного об`єкту це квітень 2014 року, достовірно виконані ним самим; експериментальні зразки його підписів виконані на десяти аркушах паперу білого кольору формату А4.

14.12.2022 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз

Міністерства юстиції України до суду направлено повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, оскільки матеріали (документи) запитані експертом у встановлений нормативним актом термін не надійшли, що унеможливлює проведення дослідження.

18.01.2023 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз

Міністерства юстиції України до суду направлено повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, оскільки матеріали (документи) запитані експертом у встановлений нормативним актом термін не надійшли, що унеможливлює проведення дослідження.

Відповідач повинен був сприяти проведенню призначеної судом за його клопотанням експертизи та доведення факту не отримання ним коштів у вказаному позивачами розмірі. При цьому, відповідач не міг не усвідомлювати значення висновку експерта у цій справі та неможливість проведення експертизи без достатньої кількості зразків його підпису та почерку.

Посилання скаржника на те, що під час розгляду справи представником відповідача неодноразово заявлялися клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, які судом задоволені, проте експертиза проведена не була, при тому, що відповідачем були сплачені рахунки за проведення експертизи, надані документи з оригінальними підписами вільними зразками почерку та підписів відповідача, не заслуговують на увагу з підстав викладених вище.

Слід зауважити, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.04.2024 рокуу задоволенні клопотання ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , про призначення судово-почеркознавчої експертизи у справі відмовлено.

Судом першої інстанції під час розгляду справи, неодноразово призначалась судова почеркознавча експертиза, однак жодного разу не була проведена, внаслідок не надання відповідачем витребуваних судом документів та не виконання вимог ухвали суду першої інстанції щодо надання належним чином посвідчених консульством країни в якій перебуває ОСОБА_3 експериментальних зразків почерку та підписів останнього. Зазначені документи до апеляційного суду також не надані.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник скаржника ОСОБА_4 зазначила, що ОСОБА_3 перебуває закордоном.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення судово-почеркознавчої експертизи, скаржником, враховуючи обставини його перебування за межами України, як не надано експериментальних зразків почерку та підписів, посвідчених консульством країни в якій перебуває ОСОБА_3 , так і вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_3 у оригіналах документів.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів з урахуванням положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України, які передбачають, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, щодо не написання розписки та неотримання грошей за розписками від 16.04.2014 року, від 23.01.2013 року, від 10.07.2013 року, від 17.12.2012 року, від 13.02.2013 року, від 15.02.2013 року, від 24.05.2013 року, що є його обов`язком згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що справа розглядається судами з червня 2021 року, після постановлення Малиновським районним судом м. Одеси ухвал про скасування заочного рішення від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу і заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , та з метою недопущення порушення судом принципу розумності строків розгляду справи, з урахуванням дій та процесуальної поведінки відповідача, колегія судів вважає за необхідне здійснити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання скаржника про розгляд судом першої інстанції справи за відсутності представника відповідача, який завчасно подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із службовим відрядженням не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Малиновський районний суд м. Одеси, розглядаючи справу за відсутності представника відповідача, в оскаржуваному рішенні зазначив, що посилання представника відповідача про перебування у службовому відрядженні з 13.06.2023 року по 15.06.2023 року, не може слугувати підставою для відкладення розгляду справи, оскільки доказів такого відрядження суду не надано, а повістка про виклик ОСОБА_6 адвокатом якого є ОСОБА_4 , здійснена на 14.06.2023 року о 14.00 год. Вказана справа перебуває в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси з 15.05.2017 року та з 10.07.2017 року, а тому учасники справи мали достатньо часу, в разі необхідності, надати суду докази, клопотання, пояснення із доведенням свої позиції по справі, та в повній мірі реалізувати свої процесуальні права.

Процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. Кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію з метою здобуття переваги своїх прав над правами інших учасників справи, вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним. Такі дії суперечать основним засадами (принципами) цивільного судочинства, а також його завданню.

Суд першої інстанції вважав поведінку представника відповідача щодо неодноразових відкладень судових засідань такою, що полягає у несумлінному та неналежному виконанні належних їй процесуальних прав та обов`язків з метою затягування судового процесу і порушення розумності процесуальних строків, що завдає шкоду інтересам правосуддя і є зловживанням процесуальними правами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи предмет спору у цій справі, перебування справи в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси з 15.05.2017 року та з 10.07.2017 року, неодноразове відкладення розгляду справи, в тому числі і за клопотаннями представника відповідача, апеляційний суд не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Колегія суддів зауважує, що випадки порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, визначені ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Отже, доводи про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності представника відповідача, яка повідомлена про дату, час та місце судового розгляду не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про те, що ОСОБА_3 уклав спірну розписку та отримав грошові кошти у борг від ОСОБА_1 , із посиланням на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2017 року (справа № 522/17090/16), якою залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про часткове виконання договору позики, вимогам статті 82 ЦПК України є необґрунтованим, з огляду на таке.

У жовтні 2016 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалою відкрив провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про часткове виконання договору позики.

В позовній заяві, яка міститься в матеріалах справи та наявний штамп вхідної кореспонденції Приморського районного суду міста Одеси № 74595, ОСОБА_3 просив припинити договір позики грошових коштів від 16.04.2014 року, оформлений від його імені та від імені ОСОБА_1 в частині повернення грошових коштів у розмірі 20800 доларів США, що складає 252360 грн у зв`язку з його виконанням, проведеним належним чином в обґрунтування зазначивши, що 16.04.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 кошти в сумі 270000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору складає 3078000 грн, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах та в строк узгоджений сторонами, вказані обставини підтверджуються розпискою яка знаходиться у відповідача. У період травня 2014 року ОСОБА_3 повернуто ОСОБА_1 20000 доларів США, а в січні 2016 року 800 доларів США.

Ухвалою Приморвського районного суду міста Одеси від 13 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про часткове виконання договору позики залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у зв`язку з повторною неявкою позивача до суду без поважних причин.

Посилання представника скаржника на те, що зазначена у позовній заяві ОСОБА_3 розписка від 16.04.2014 року є однією і тією ж розпискою від 16.04.2014 року, яка міститься в матеріалах цієї справи, стверджувати не можливо, не заслуговують на увагу, оскільки розписка від 16.04.2014 року про яку зазначається ОСОБА_3 у позовній заві про припинення договору позики грошових коштів, і розписка від 16.04.2014 року у цій справі, за змістом є ідентичними.

Доказів інших позикових зобов`язань від 16.04.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , останнім не надано, що є його процесуальним обов`язком.

Суд першої інстанції обґрунтовано у сукупності з іншими доказами у справі, врахував зазначені вище обставини, при цьому судом у оскаржуваному рішенні не здійснено висновку про застосування ст. 82 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Питання добросовісності поведінки особи слід комплексно оцінювати у контексті так званого «процесуального естопелю», під яким розуміють неможливість суперечливої поведінки сторін у цивільному судочинстві, яка надасть переваги одній стороні над іншою, порушивши при цьому основні засади та завдання цивільного судочинства. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що дії відповідача ОСОБА_3 , який звертався до суду із позовною заявою про припинення договору позики грошових коштів від 16.04.2014 року, оформлений від його імені та від імені ОСОБА_1 в частині повернення грошових коштів у розмірі 20800 доларів США, що складає 252360 грн у зв`язку з його виконанням, при цьому стверджує, що борговою розписку від 16.04.2014 року не складав та не підписував, є недобросовісними.

Щодо оскарження ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Скаржник зазначає, що 30.05.2023 року був позбавлений судом першої інстанції можливості додати додаткові документи, які суд зобов`язав надати, оскільки справу розглянуто за відсутності представника відповідача та відмовлено у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи.

Проте, як вбачається із матеріалів справи ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, зобов`язано адвоката Сухецьку С.М. надати суду експериментальні зразки почерку та підписів ОСОБА_3 , які б були відповідним чином посвідчені консульством країни в якій наразі перебуває ОСОБА_3 , що в свою чергу підтвердило б достовірність наданого об`єкту експертного дослідження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.06.2023 року у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено, оскільки стороною відповідача не надано всіх необхідних документів, витребуваних експертом для можливості проведення відповідного виду дослідження.

Положеннями п. 1.3 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 року № 1950/5) визначено, що для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням (п. 1.5 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень).

Відповідно до п. 1.7 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, експериментальні зразки посвідчуються органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). У посвідчувальному написі зазначаються прізвище, ім`я та по батькові виконавця, а також особливості зразка (написані лівою рукою, спеціальним шрифтом тощо).

Отже експериментальні зразки які направляються до експертної установи для дослідження повинні містити посвідчувальний напис здійснений органом який призначив експертизу в даному випадку судом, або іншим уповноваженим органом.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції під час розгляду справи, неодноразово призначалась судова почеркознавча експертиза, про що зазначалося вище, однак жодного разу не була проведена, внаслідок не надання відповідачем витребуваних судом документів та не виконання вимог ухвали суду першої інстанції щодо надання належним чином посвідчених консульством країни в якій перебуває ОСОБА_3 експериментальних зразків почерку та підписів останнього.

Апеляційний суд зауважує, що при призначенні експертизи за клопотанням однієї із сторін спору, саме така сторона має вживати своєчасні та належні дії щодо забезпечення проведення експертизи.

Слід зазначити, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник скаржника ОСОБА_4 зазначила, що ОСОБА_3 перебуває закордоном.

При цьому, звертаючись як із апеляційною скаргою, так і з клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, скаржником, враховуючи обставини його перебування за межами України, як не надано до суду апеляційної інстанції експериментальних зразків почерку та підписів, посвідчених консульством країни в якій перебуває ОСОБА_3 , так і не викладено обставин і не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від його волі.

Отже посилання скаржника на те, що суд першої інстанції позбавив його можливості подати додаткові документи, які суд зобов`язав надати, оскільки справу розглянуто за відсутності представника відповідача та відмовлено у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи, спростовується викладеними вище обставинами, а саме ці документи не були подані до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від імені якого діє представник ОСОБА_4 , про призначення судово почеркознавчої експертизи у зв`язку з ненаданням стороною відповідача всіх необхідних документів, витребуваних експертом для можливості проведення дослідження.

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то витрати понесені за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

О.Ю. Карташов