Дата документу 20.12.2024 Справа № 336/7825/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2299/24 Головуючий у 1-й інстанції: Боєв Є.С.
Є.У.№ 336/7825/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кухаря С.В.,

Полякова О.З.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 1 (одного) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання позову.

В обґрунтування позову зазначала, що 21.07.2017 сторони уклали шлюб, в якому народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З кінця 2019 року шлюбні відносини між сторонами припинені. 22 січня 2020 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області (справа №323/3621/19) шлюб розірвано. З цього часу спільне господарство сторони не ведуть, проживають окремо, відповідач участі в утриманні та вихованні дітей не приймає.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 1 (одного) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання цього позову, а саме з 08.08.2024 та до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів піддано негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що на його утриманні є ще троє малолітніх дітей, у яких він також є біологічним батьком, а саме: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 . Зазначає, що не був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Коноваленко О.Ю., просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване. Зазначає, що апелянт ні протягом розгляду справи у районному суді, ні при зверненні з апеляційною скаргою не надавав доказів щодо свого майнового стану і неспроможності сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Суд направляв процесуальні документи за останньою відомою адресою місця реєстрації відповідача.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

За змістом п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть розглядатися справи щодо аліментів.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони є батьками трьох неповнолітніх дітей, які проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги дітям не надає, кошти на їх утримання не виділяє, а тому з нього підлягають стягненню аліменти у розмірі частки всіх видів заробітку, але не менше одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Проте в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що сторони з 21.07.2017 перебували у шлюбі, є батьками трьох синів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 2014 р.н. (а.с. 13-15).

Діти проживають з матір`ю, знаходиться на її утриманні, що не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини.

Суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст.181,182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Частиною 3статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина,і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів(у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

При визначенні способу стягнення аліментів, суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку за вибором позивача, з яким проживають неповнолітні діти, в силу вимог ч.3ст.181 СК України.

При визначенні розміру аліментів суд врахував, що відповідач працездатний, має обов`язок брати участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Таким чином, зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя неповнолітніх дітей, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 08.08.2024.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції розмір стягнення ставить у скрутне майнове становище його інших трьох дітей, є неспроможними.

Належних і допустимих доказів на підтвердження свого майнового стану, неможливості надання утримання старшим дітям у визначеному судом розмірі ОСОБА_2 суду не надав. Відповідач не позбавлений можливості в майбутньому пред`явити позов про зменшення розміру аліментів на старший дітей у випадку зміни його майнового стану, погіршення здоров`я тощо.

Колегія суддів вважає визначений судом першої інстанції розмір стягнення обґрунтованим.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів стягнення на кожну дитину, суд першої інстанції помилково зазначив, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, хоча за приписами ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Крім того, при визначенні строку стягнення аліментів, суд не врахував, що за положенням ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В зазначеній частині оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає зміні, мінімальний розмір аліментів на кожну дитину підлягає визначенню у відповідності до приписами ч.2 ст.182 СК України не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, час стягнення до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення його права приймати участь у розгляді справи. Повістка, направлена на останню відому адресу місця проживання відповідача, повернулася до суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Про знаходження справи в провадженні суду, розгляду справи в порядку спрощеного провадження сторони повідомлені через оголошення, розміщене на офіційному Веб-сайті суду.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2024 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання цього позову, а саме з 08.08.2024 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков