Справа № 372/1356/24
Провадження № 2-1129/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Сташків Т.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ленди С.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та утримання дружини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3 ) звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), у якій просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 10 000 грн. 00 коп., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі 6 000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи стягнення з подачі позову до суду до досягнення дитиною трьох років.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.10.2018 року сторони зареєстрували шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька - ОСОБА_4 . На даний час шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично припинено, відповідач проживає окремо, а шлюб носить формальний характер. Малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю позивачем. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин відповідач свою малолітню доньку не утримає, не приймає участі у її розвитку та вихованні, не надає матеріальну допомогу у достатньому розмірі. Оскільки дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а позивач не має можливості самостійно забезпечити, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки.

Крім того, посилаючись на ч. 2 ст. 84 СК України, оскільки відповідач працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення донькою трьох років.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

10.05.2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. На обґрунтування заперечень зазначив, що твердження позивача, що він не надає матеріальну допомогу не відповідає дійсності, оскільки він постійно надає позивачу готівкові та безготівкові кошти для забезпечення належного рівня життя дитини. Крім того, просив врахувати розмір його доходів за місцем роботи, який за період з 01.11.2023 року по 30.04.2024 року становить 46 340 грн. 00 коп., а також те, що у нього на утриманні також перебуває ще одна дитина, син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчається у коледжі. Вважає, що заявлений розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 10 000 грн. та утримання матері у розмірі 6 000 грн. є завищеним, а тому просив суд визначити розмір аліментів на утримання дитини 2 563 грн. 00 коп. та відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 адвокат Марушевська В.І. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, а саме підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 20.10.2018 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно копії акта обстеження умов проживання від 16.05.2024 року вбачається, що позивач ОСОБА_3 та її малолітня донька проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з довідки, виданої ОСОБА_2 , останній працює в ТОВ «Хаттстройсервіс» за основним місцем роботи на 0,5 ставки з 12.04.2021 року, займає посаду начальника відділу безпеки. Дохід за період з 01.11.2023 року по 30.04.2024 року склав 46 340 грн. 00 коп.

Також, відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

На момент ухвалення судом рішення неповнолітній доньці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилося майже 3 роки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» 50% прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років з 1 січня 2024 року становить 1 281 грн. 50 коп.

Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства, встановлених обставин, суд дійшов висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітньої дитини сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн., щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 91 Сімейного кодексу України передбачено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить матері незалежно від цієї обставини.

Позивач на даний час не працює та доглядає за дитиною, до досягнення донькою трирічного річного віку.

Відповідач є працездатним, а тому в нього відсутні об`єктивні труднощі, перешкоди та, водночас, є достатні можливості надавати матеріальне утримання позивача до досягнення дитиною трьох років.

Однак, враховуючи рівень доходів відповідача та інші встановлені обставини, суд вважає, що заявлений розмір аліментів на утримання матері дитини у твердій грошовій сумі 6 000 грн. 00 коп., є завищеним та виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи потребу позивача в утриманні та фінансові можливості відповідача, визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до досягнення донькою трирічного річного віку у твердій грошовій сумі 2 000 грн.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 37.50 відсотків, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 514 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 281 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 75, 84 Сімейного кодексу України, суд,

У Х А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та утримання дружини, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 12 березня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 12 березня 2024 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років.

У задоволенні інших вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 514 грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Т.Г. Сташків