ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/8988/14-ц Головуючий суддя І інстанції Юрлагіна Т. В.
Провадження № 22-ц/818/2078/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2024 року, по справі №640/8988/14-ц, за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними та звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

28.02.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява, в якій ОСОБА_1 просив поновити строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання .

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року у справі № 640/8988/14-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними та звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено частково.

Вирішено, крім іншого, в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за договором позики від 05 травня 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 4 від 30 жовтня 2009 року згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2013 року на загальну суму 3 161 068 грн. 65 коп., що складається з: неповернутої частини боргу в сумі 1 374 796 грн. 00 коп.; процентів за користування позикою в сумі 551 959 грн. 05 коп.; трьох процентів річних від простроченої поверненням Позики в сумі 125 313 грн. 60 коп.; неустойки у розмірі 1 109 000 грн. 00 коп. - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 180,4 м2, житловою площею 106,7 м2, який знаходиться на земельній ділянці площею 732 м2, на якій розташовані вказаний житловий будинок літ. С-2, огорожа № 1, 2 - шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною згідно звіту ТОВ «Харківська інвестиційна агенція нерухомості» від 09 лютого 2016 року за реєстраційним № 909697_09022016_2 ціною на рівні 2 000 200 грн. 00 коп.

А також, передати предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 180,4 м2, житловою площею 106,7 м2, який знаходиться на земельній ділянці площею 732 м2„ на якій розташовані вказаний житловий будинок літ. С-2, огорожа № 1, 2 - в управління позивача ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з кожного на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 40 грн. 60 коп.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року залишено без змін, внаслідок чого вказане рішення набрало законної сили.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року по справі № 640/8988/14-ц вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції були залишені без змін.

Для виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року по справі № 640/8988/14-ц ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу виконавчих листів та 13 жовтня 2016 року він їх отримав: на виконання п. 5 резолютивної частини рішення суду йому було видано один виконавчий лист та на виконання п. 8 резолютивної частини рішення суду було видано шість виконавчих листів.

Виконавчого листа на виконання п. 6 резолютивної частини рішення суду, а саме про передачу предмету іпотеки - житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 180,4 м2, житловою площею 106,7 м2, який знаходиться на земельній ділянці площею 732 м2, на якій розташовані вказаний житловий будинок літ. С-2, огорожа № 1, 2 - в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу - Київським районним судом м. Харкова ОСОБА_1 видано не було.

01 листопада 2023 року ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу Київського районного суду м. Харкова направив заяву про видачу виконавчого листа на виконання п. 6 резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року по справі № 640/8988/14-ц, а саме про передачу предмету іпотеки - житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 - в управління позивача ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу. Але судом виконавчий лист ОСОБА_1 не направив.

27 листопада 2023 року ОСОБА_1 вдруге направив таку саму заяву про видачу виконавчого листа на офіційну електронну адресу Київського районного суду м. Харкова.

Але жодної відповіді на дану заяву від Київського районного суду м. Харкова він не отримав.

06 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 відправив Керівнику апарату Київського районного суду м. Харкова третю заяву про видачу виконавчого листа, у відповідь Київський районний суд м. Харкова направив ОСОБА_1 , крім іншого, один виконавчий лист по справі № 640/8988/14-ц (боржник: ОСОБА_2 ), який 16 лютого 2024 року ОСОБА_1 отримав.

Вважає, що з вини Київського районного суду м. Харкова він несвоєчасно отримав виконавчий лист після закінчення строку для його пред`явлення до виконання, а тому є всі підстави вважати, що причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважними.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, а саме факту того, що ОСОБА_1 за період з 04.04.2016 року по 01.11.2023 року нібито не подавав до суду жодної заяви про отримання виконавчих листів.

Наведено спростовується висновками суду про те, що 16 вересня 2016 року представника ОСОБА_1 ОСОБА_8 яка діяла на підставі доручення, подала до суду заяву про видачу судових рішень та виконавчих листів.

При цьому, сам суд прямо вказує на те, що на поданій представником заявника заяві міститься відмітка про те, що представником заявника було отримано копію рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року, а також сім виконавчих листів.

Вказує, що 13.10.2016 року Київським районним судом ОСОБА_1 було видано 7 виконавчих листів, а саме на виконання п.5 резолютивної частини рішення суду було видано один виконавчий лист, а на виконання п.8 резолютивної частини рішення суду було видано шість виконавчих листів.

Виконавчий лист на виконання пункту 6 резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року по справі №640/8988/14-ц було видано судом лише 16.02.2024 року, тобто вже після спливу трирічного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Вважає, що суд грубо порушив норми процесуального права, зокрема приписи ч.1 ст.443 та ч.4 ст.263 ЦПК України оскільки за наявності поважних причин, які власне неодноразово були визначені у правових висновках Верховного Суду як поважні, суд першої інстанції повинен був поновити строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, чого він не зробив.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст.367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у поновленні процесуального строку на видачу виконавчого листа суд першої інстанції навів наступні мотиви свого рішення.

ОСОБА_1 в заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання як на підставу пропуску строку посилається на те, що судом після його звернення, яке не підтверджено доказами у 2016 році не було видано виконавчий лист на виконання п. 6 резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року по справі № 640/8988/14-ц, а його отримано після звернення вперше, 1 листопада 2023 року, лише 16 лютого 2024 року.

Проте вказані відомості спростовуються матеріалами справи, оскільки встановлено, що в період з 04.04.2016 року до 01.11.2024 року від ОСОБА_1 жодних заяв про отримання виконавчих листів до суду не надходило.

16 вересня 2016 року від представника заявника ОСОБА_1 , яка діяла на підставі доручення ОСОБА_8 до Київського районного суду міста Харкова подано заяву про видачу судових рішень та виконавчих листів. Відповідно до відмітки на даній заяві представником заявника було отримано копію рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року, Ухвалу Апеляційного суду Харківської області 22 серпня 2016 року, а також сім виконавчих листів. (т.с. 3, а.с. 263).

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року, набрало законної сили 22 серпня 2016 року, строк його пред`явлення до виконання, визначений у Законі України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, становить 3 роки та закінчився 22 серпня 2019 року.

Таким чином при подачі до Київського районного суду міста Харкова заяви про видачу виконавчого листа від 01 листопада 2023 року строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання вже був пропущений.

ОСОБА_1 не наведено належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки з моменту отримання його представником ОСОБА_8 16 вересня 2016 року копію рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року, Ухвалу Апеляційного суду Харківської області 22 серпня 2016 року, а також сім виконавчих листів, стягувач ОСОБА_1 з заявою про отримання виконавчого листа до суду не звертався, крім того заявник не зазначає про стан виконання рішення в інший частині та не долучає відповідні докази.

Посилання заявника на не видачу Київським районним судом м. Харкова виконавчого листа у 2016 році спростовується дослідженими матеріалами цивільної справи та не може бути взято до уваги, як причина пропуску строку у зв`язку з недоведеністю даних обставин.

Крім того, з моменту постановлення ухвали Апеляційного суду Харківської області 22 серпня 2016 року за наслідками апеляційного перегляду минуло понад три роки, ОСОБА_1 протягом вказаного часу до 01 листопада 2023 року не звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа, доказів щодо поважності причин пропуску строку саме в цей період часу не надано та суду не зазначено.

ОСОБА_1 у зазначеній справі не виявив належної зацікавленості в реалізації своїх прав щодо примусового виконання рішення суду.

На переконання суду, єдиною підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є поважність причин пропуску строку та наявність необхідних доказів щодо підтвердження факту поважності таких причин.

У зв`язку з тим, що судом не встановлено поважність причин пропуску строків пред`явлення до виконання виконавчого документу, заявник жодних належних доказів на підтвердження своїх вимог не надав, у суду відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, наведені в апеляційній скарзі на їх спростування заперечення належним чином не підтверджені.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 по цивільній справі № 640/8988/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними та звернення стягнення на предмет іпотеки, частково задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу житлового будинку від 28 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О. А. за реєстровим № 2741.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_4 , від імені якої діяв її представник ОСОБА_9 , та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу житлового будинку від 01 червня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М, за реєстровим № 117.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу житлового будинку від 22 серпня 2013 року, посвідчений ПН ХМНО Євдокименком Е. К. за реєстровим № 940.

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за договором позики від 05 травня 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 4 від 30 жовтня 2009 року згідно з рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2013 року на загальну суму 3 161 068 грн 65 коп., що складається з: неповернутої частини боргу в сумі 1 374 796 грн 00 коп.; процентів за користування позикою в сумі 551 959 грн 05 коп.; трьох процентів річних від простроченої поверненням позики в сумі 125 313 грн 60 коп.; неустойки у розмірі 1 109 000 грн 00 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 180,4 кв.м., житловою площею 106,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 732 кв.м., на якій розташовані вказаний житловий будинок літ. С-2, огорожа № 1, 2 шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі-покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною згідно звіту ТОВ «Харківська інвестиційна агенція нерухомості» від 09 лютого 2016 року за реєстраційним № 909697_09022016_2 ціною на рівні 2 000 200 (два мільйони двісті тисяч) гривень 00 копійок.

Передано предмет іпотеки житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 180,4 кв.м., житловою площею 106,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 732 кв.м., на якій розташовані вказаний житловий будинок літ. С-2, огорожа № 1, 2 в управління позивача ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

22 серпня 2016 року Ухвалою Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Київського районного суду міста Харкова від 4 квітня 2016 року залишено без змін, внаслідок цього рішення суду в той же день набрало законної сили.

16 вересня 2016 року від представника заявника ОСОБА_1 , яка діяла на підставі доручення ОСОБА_8 до Київського районного суду міста Харкова подано заяву про видачу судових рішень та виконавчих листів. Відповідно до відмітки на даній заяві представником заявника було отримано копію рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року, Ухвалу Апеляційного суду Харківської області 22 серпня 2016 року, а також сім виконавчих листів. (а.с. 3, 263).

Інших заяв від стягувача ОСОБА_1 після постановлення рішення у справі та апеляційного перегляду про видачу виконавчих листів у 2016 року до Київського районного суду м. Харкова не надходило, також відповідно до матеріалів цивільної справи відсутні відомості про отримання ним 6 виконавчих листів 13 жовтня 2016 року.

01 листопада 2023 року (вперше), 27 листопада 2023 року та 06 лютого 2024 року від ОСОБА_1 на адресу Київського районного суду м. Харкова надійшли заяви про видачу виконавчого листа на виконання п. 6 резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року по справі № 640/8988/14-ц, а саме: про передачу предмету іпотеки - житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 180,4 м2, житловою площею 106,7 м2, який знаходиться на земельній ділянці площею 732 м2, на якій розташовані вказаний житловий будинок літ. С-2, огорожа № 1, 2 - в управління позивача ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу.

З моменту постановлення ухвали Апеляційного суду Харківської області 22 серпня 2016 року за наслідками апеляційного перегляду минуло понад три роки. При цьому ОСОБА_1 не надав до суду доказів, що він протягом трьох років до 01 листопада 2023 року звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа для примусового звернення до виконання рішення суду про передачу йому предмету іпотеки - житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 180,4 м2, житловою площею 106,7 м2, який знаходиться на земельній ділянці площею 732 м2, на якій розташовані вказаний житловий будинок літ. С-2, огорожа № 1, 2 - в його управління на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року, набрало законної сили 22 серпня 2016 року, строк його пред`явлення до виконання, визначений у Законі України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, становить 3 роки та закінчився 22 серпня 2019 року.

Таким чином при подачі до Київського районного суду міста Харкова заяви про видачу виконавчого листа від 01 листопада 2023 року строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання вже був пропущений.

Згідно з п.5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення п.5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчать про те, що положення цього закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом.

Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №640/4782/15-ц.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, передбачених ст. 120 ЦПК України.

Відповідно до ст. 127 ЦК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та, залежно від характеру цих причин, зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Згідно із вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень ст.ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій по виконанню рішення суду від 04 квітня 2016 року до звернення до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання ОСОБА_1 не наведено жодного обґрунтування поважних причин такого значного пропуску строку, фактично обґрунтувавши його недоліками в організації роботи суду при отриманні виконавчого листа на виконання рішення суду на передачу предмета іпотеки в його управління на період до його реалізації за визначеною ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу. Однак такі аргументи не мають юридичного значення, оскільки стягувач ОСОБА_1 звернувся за отриманням виконавчого листа з примусового виконання цієї частини рішення суду вже зі спливом строку звернення його до примусового виконання, поважних причин такої значної затримки матеріали справи не містять.

При цьому ОСОБА_1 не надав до суду також доказів про те, що він протягом трьох років після отримання в суді першої інстанції інших вищевказаних виконавчих листів фактично звернув їх до примусового виконання та здійснював продаж предмету іпотеки, без чого поновлення строку для примусового виконання виконавчого листа про передачу предмету іпотеки в управління не має юридичного значення, оскільки виконання рішення суду лише в цій частині змінює зміст ухваленого судом рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу будь-якій особі-покупцеві від імені іпотекодержателя, ОСОБА_1 , ст. 38 Закону України «Про іпотеку». У справі також відсутні докази поважних причин, з яких ОСОБА_1 дотепер не скористався присудженим за вказаним рішенням суду першої інстанції правом на такий продаж предмету іпотеки відповідно до визначеного у ст. 38 Закону України порядку.

Так, відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

При цьому вказаною нормою зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2478-VIII від 03.07.2018 при нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Згідно з п.5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення п.5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчать про те, що положення цього закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом.

Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №640/4782/15-ц.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, передбачених ст. 120 ЦПК України.

Відповідно до ст. 127 ЦК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та, залежно від характеру цих причин, зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Згідно із вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень ст.ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять підтвердження вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій по реальному виконанню рішення суду від 04 квітня 2016 року до звернення до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

За таких обставин, посилання на поважність причин пропуску не знайшло свого підтвердження при розгляді справи. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 у зазначеній справі вчасно не виявив належної зацікавленості в реалізації своїх прав щодо примусового виконання рішення суду.

Недбале ставлення до процесуальних обов`язків з боку стягувача за таких обставин не може виправдовувати пропуск відповідних процесуальних строків, оскільки фактично покладає надмірний тягар на боржника.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У даному випадку, оскільки стягувачем не було вжито всіх заходів, щоб з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у справі за власним позовом і вчасно пред`явити виконавчий лист до виконання, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Метою статті 433 ЦПК України є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Заявником не наведено причин, які є поважними та давали підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, як і не надано таких доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вирішуючи заяву, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами цивільного матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Повний текст судового рішення складений 21 червня 2024 року.

Головуючий суддя В.Б.Яцина

Судді колегії І.В.Бурлака

Ю.М.Мальований