Справа № 461/8946/23 Головуючий у 1 інстанції Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/678/24 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С.М.
Провадження №22-ц/811/681/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2024 року та на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 19239 грн. 78 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 5000 грн., сплачену суму судового збору, а також витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 26 червня 2023 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Листопадового Чину, 11 у м. Львові, порушив правила дорожнього руху і здійснив зіткнення з автомобілем марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 , в цінах на вказану дату обстеження, становить 68375 грн. 86 коп. При цьому, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових вказаного автомобіля становить 49135 грн. 78 коп.

Вказував, що сума, яка підлягає відшкодуванню із страхової компанії на користь позивача, є недостатньою для відновлення автомобіля, відтак, різницю між фактичним розміром шкоди в розмірі 68375 грн. 86 коп. і страховою виплатою в розмірі 49135 грн. 78 коп., яка становить 19239 грн. 78 коп. необхідно покласти на відповідача.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 19239 грн. 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи в розмірі 5000 грн.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 лютого 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Малишака А.С. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 франшизу в розмірі 2500 грн.

Обидва судові рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2024 року відповідач просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що з урахуванням вимог чинного законодавства, у страхової компанії та винуватця ДТП (солідарно) виникає обов`язок відшкодування саме шкоди, яка була спричинена транспортному засобу потерпілої особи, тобто вартості ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Наголошує, що фактичною шкодою є негативні зміни, яких в даному випадку зазнало майно позивача, тому вихідною точкою таких змін є саме стан автомобіля, який існував безпосередньо перед ДТП, а отже з урахуванням часу експлуатації транспортного засобу до моменту ДТП та зносу його окремих деталей, що були пошкоджені внаслідок ДТП.

Вважає, що згадана в оскаржуваному рішенні практика Верховного Суду не стосується даних правовідносин, оскільки коефіцієнт зносу не підлягає врахуванню у випадках, коли відповідні деталі були використані для проведення ремонтно-відновлювальних робіт.

Вказує, що позивач не надав суду жодних доказів того, що відновлювально-ремонтні роботи дійсно проводились, відтак, вказана судова практика не повинна була братись до уваги при вирішенні даної справи.

Додає, що сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу складових транспортного засобу становить 49135 грн. 78 коп., відтак, сума коштів, що належить до сплати як страхова виплата, є тотожною сумі реально завданої шкоди позивачу, а тому повністю покриває останню.

Вважає, що розмір належної страхової виплати буде достатнім для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди згідно законом, тому, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача завданої матеріальної шкоди.

Додаткове рішення суду від 16 лютого 2024 року відповідач просив скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є явно завищеним та не відповідає фактичним витратам.

Зазначає, що підготовку проекту позовної заяви представник позивача оцінив у 5000 грн., однак, обсяг нормативно-правового матеріалу, судової практики та доказів, які підлягають аналізу, є незначним, а характер даного спору не потребує формування нестандартної правової позиції, оскільки справи про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, є типовими.

Наголошує, що попередня консультація, вартість якої оцінена адвокатом Малишаком А.С. у 1000 грн., має виключно організаційний характер, а тому не становить собою професійну правничу допомогу, яка надана позивачу.

Додає, що сторона позивача не долучила до матеріалів справи платіжний документ на підтвердження оплати відповідних коштів як витрат на правову допомогу.

17.06.2024 року позивач ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Малишака А.С. подав до апеляційного суду письмову заяву про відмову від позову та закриття провадження в даній справі на цій підставі, стверджуючи про обізнаність із наслідками такої відмови.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.06.2024 року, є дата складення повного судового рішення 21.06.2024 року.

Перевіривши матеріали справи та законність заявлених вимог позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 49 ЦПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За загальним положенням, яке міститься в частині першій статті 206 ЦПК України, також передбачено, що позивач може відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову відповідно до загальних правил про цю процесуальну дію, незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Частиною третьою статті 206, пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною другою статті 256 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи викладене та вимоги статті 13 ЦПК України, в якій закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства розгляд цивільної справи не інакше як за зверненням особи, та подану позивачем письмову заяву про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку про прийняття відмови позивача від позову, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно визнати нечинним і закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст.206, 367, 373, 381, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2024 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 лютого 2024 року визнати нечинними.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Повний текст ухвали складений 21 червня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич