Провадження № 2/229/1316/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Шевченко Л. В., за участю секретаря судового засідання Сови Н. В., з участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , позивача за первісним позовом ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в поряду загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В :

05.03.2024 року ОСОБА_1 , який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1265035 від 20.02.2024 року, в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 (відповідач 1), ОСОБА_5 (відповідач 2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ.

В обгрунтування позову вказує, що 14 січня 2000 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, який зареєстрований Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 5. На час звернення з цим позовом справа № 191/591/24 за позовною заявою позивача, про розірвання шлюбу відкрита і знаходиться на розгляді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, рішення про розірвання шлюбу судом ще не ухвалено. 04 квітня 2019 року, під час перебування у шлюбі, подружжям за спільні кошти за договором купівлі-продажу (СГ) № 5956/19/003949 від 04.04.2019 року, було придбано легковий автомобіль марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року виготовлення, та зареєстровано в ТСЦ МВС № 8046 за відповідачем 1 - ОСОБА_4 , присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2 . Копії договору купівлі продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у позивача не зберіглося, а ТЦС МВС 1241 у відповіді на адвокатський запит повідомив, що не може надати копії договору купівлі-продажу (СГ) № 5956/19/003949 від 04.04.2019 р., та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль, у зв?язку із закінченням трирічного строку зберігання таких документів. Спільне життя подружжя не склалося, і 04.04.2023 року відповідач 1 зібрав свої особисті та самі цінні спільні речі подружжя, завантажив їх у автомобіль, що був придбаний у період шлюбу за спільні грошові кошти, та переїхав проживати окремо від позивача, за адресою: АДРЕСА_1 , квартира невідома, та почав проживати та вести спільне господарство разом зі своїми батьками, у тому числі з відповідачем 2. Таким чином, починаючи з 04 квітня 2023 року, позивач та відповідач 1 фактично припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства, з цього часу відповідач 1 взагалі перестав турбуватися про долю позивача та спільних дітей, у тому числі неповнолітньої доньки, та приймати участі в її вихованні та утриманні. Згодом, один із повнолітніх синів позивача та відповідача 1, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переїхав проживати разом з відповідачем 1 за вищезазначеною адресою. Після припинення 04.04.2023 року подружніх стосунків та ведення спільного господарства позивач та відповідач 1 не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного автомобіля. Але автомобіль фактично залишився у володінні відповідача 1. Згодом, позивачу стало відомо, що у жовтні 2023 року, відповідач 1, відповідач 2 та її повнолітній син ОСОБА_7 переїхали на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де і продовжують проживати надалі, крім сина ОСОБА_7 . У січні 2024 року, повнолітній син позивача та відповідача 1, ОСОБА_6 , повернувся проживати до АДРЕСА_3 . І повідомив позивачу що його батько - відповідач 1 переоформив автомобіль на відповідача 2 - його діда ОСОБА_5 . В подальшому для з`ясування вищезазначених обставин адвокатом позивача було зроблено адвокатський запит № 14 від 14.02.2024 року до ТЦС МВС 1241, на який від ТСЦ МВС № 1241 надійшла відповідь вих. № 31/29-1241-17аз від 21.02.2024. У відповіді було повідомлено, що автомобіль, за договором купівлі-продажу укладеним в ТСЦ № 1241/2023/3779139 від 22.04.2023 року, відповідачем 1 продано відповідачу 2 - ОСОБА_5 , який в свою чергу є батьком відповідача 1. Внаслідок чого відбулась перереєстрація автомобіля на відповідача 2, та присвоєно автомобілю реєстраційний номер НОМЕР_3 . У наданні підтвердних документів ТСЦ МВС 1241, було відмовлено з підстави того, що запитувана інформація є конфіденційною та з обмеженим доступом. Оскільки, майно було придбане позивачем та відповідачем 1 в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за позивачем 1/2 частки автомобіля марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року виготовлення, в порядку поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. На укладення договору купівлі-продажу позивач відповідачу 1 дозволу не надавала, тому автомобіль, що є спільною сумісною власністю подружжя, був відчужений відповідачем 1 без згоди позивача на укладення даного договору. Також, позивач зазначає суду, що гроші від продажу автомобіля не отримувала і ці кошти не були витрачені відповідачем 1 в інтересах сім?ї. Позивачу взагалі до січня 2024 року, не було відомо що автомобіль був проданий відповідачем 1. Позивач та відповідач 1 фактично припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства з 04 квітня 2023 року, а автомобіль відповідачем 1 було продано 22.04.2023 року. Таким чином, автомобіль було відчужено відповідачем 1 в період коли вони з позивачем перебували у шлюбі, але фактично припинили подружні стосунки. У січні 2024 року, повнолітній син позивача та відповідача 1, ОСОБА_6 , повідомив позивачу, що коли він помітив зміну реєстраційного номера автомобіля з АН8134К0 на НОМЕР_4 , та запитав у свого батька - відповідача 1, чому змінився номер, то останній пояснив це тим щоб менше зупиняла поліція з підстав що у їх автомобіля номер з Донецької області. А відповідач 2 почувши таке питання внука ОСОБА_7 , повідомив що це для того щоб його мати (позивач) нічого не отримала. Правочин з продажу автомобіля було вчинено відповідачем 1 та відповідачем 2 таємно, з метою незаконного позбавлення позивача її частки володіння цим автомобілем. Тож такі дії відповідача 1 та відповідача 2 порушують права позивача на володіння, користування і розпорядження майном, на підставі чого, вона змушена звернутися до суду за захистом порушених прав. Оскільки автомобіль був набутий за спільні кошти позивача та відповідача 1 під час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю, неотримання згоди іншого з подружжя, а саме позивача, при відчуженні відповідачем 1 автомобіля на користь відповідача 2 є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України. Покупець автомобіля за договором № 1241/2023/3779139 від 22 квітня 2023 р. громадянин ОСОБА_5 не міг не знати, що продавець ОСОБА_4 на час відчуження автомобіля перебував у шлюбі з позивачем та відповідно автомобіль був спільним майном подружжя, оскільки ОСОБА_5 є батьком відповідача 1 та свекром позивача, тож під час укладання спірного договору діяв недобросовісно. Після укладення 22.04.2023 року вищезазначеного договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ № 1241/2023/3779139, відповідач 1 - ОСОБА_4 фактичне користування вищезазначеним автомобілем не припинив, розрахунок за нього фактично не отримував, покупцем автомобіля за договором є батько ОСОБА_4 , а саме Відповідач 2 ОСОБА_5 , якому в свою чергу був достовірно відомий факт, що даний автомобіль є спільною власністю подружжя і що продаж цього автомобіля без згоди дружини є незаконним. Вказує, що за таких обставин є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 є недобросовісним набувачем цього автомобіля. Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають однією сім?єю за однією адресою та ведуть спільне господарство. Вищезазначені обставини дають достатньо підстав дійти висновку, що воля сторін при укладені вищезазначеного договору купівлі-продажу та зовнішній її прояв не передбачали реального настання правових наслідків обумовлених вказаним правочином, та на думку позивача на момент укладення цього договору у обох сторін був єдиний умисел на фіктивність таких дій, що мотивований створенням перешкод для визнання за позивачем права спільної власності на вищезазначений автомобіль та унеможливлення подальша реалізація цього автомобілю без згоди позивача, та як наслідок недопущення отримання позивачем належної її частки вартості цього автомобіля. Що в свою чергу ст. 234 ЦК України, є підставою для визнання даного правочину фіктивним.

3 огляду на вищевикладене, оскільки у відповідача 1 не було повноважень на укладення оспорюваного договору купівлі продажу автомобіля, через відсутність письмової згоди іншого співвласника (позивача), вказаний договір був укладений ОСОБА_4 без достатніх правових підстав, тобто в момент вчинення правочину не додержано вимог, які встановлені ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, а тому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України спірний договір підлягає визнанню його недійсним. Крім того, з врахуванням обставин, що відповідач 1 не має іншого особистого майна, офіційно не працевлаштований та офіційно не отримує будь яких доходів, то визнання договору купівлі-продажу укладений в ТСЦ № 1241/2023/3779139 від 22.04.2023 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , забезпечить ефективне виконання майбутнього судового рішення про стягнення на користь позивача 1/2 частки ринкової вартості спільною сумісної власності - автомобіля. Тому єдиною гарантією отримання належної позивачу компенсації 1/2 частки вартості автомобіля, є повернення цього майна - автомобіля у спільну власність подружжя.

Індустріальний районний суду м. Дніпропетровська ухвалою від 28.03.2024 року вказану цивільну справу передав за підсудністю на розгляд Дружківському міському суду Донецької області.

30.04.2024 року до Дружківського міського суду Донецької області надійшла цивільна справа № 202/3196/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2024 року вказана цивільна справа розподілена судді Шевченко Л. В.

Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 21.05.2024 року прийняв до розгляду, відкрив провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішив здійснювати в порядку загального позовного провадження, та призначив по вказаній справі підготовче засідання. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву.

04.06.2024 року на адресу Дружківського міського суду Донецької області від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Топчийова Є. В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд відмовити в повному обсязі у позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ. Зазначає, що згідно рішення Синельниківського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 08.03.2024 року, яке набуло законної сили 09.04.2024 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 14 січня 2000 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що 14 січня 2000 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 5, був розірваний. Датою розірвання шлюбу згідно СК України, є дата набрання законної сили рішення суду. За період шлюбу позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 було придбано транспортний засіб, який є предметом даного спору та був зареєстрований на ім?я ОСОБА_4 та будинок АДРЕСА_4 , який зареестрований на ім?я позивача ОСОБА_2 . Дані об?єкти, згідно СК України, є об?єктами спільної сумісної власності подружжя. У зв?язку з тим, що предметом спору в даній справі є лише транспортний засіб, то ОСОБА_4 має право у встановленому порядку та строки звернутися до суду з зустрічною позовною заявою, про що було повідомлено суду, шляхом надсилання заяви про ознайомлення та направлення документів після відкриття провадження по справі. Так, транспортний засіб TOYOTA VERSO 2011 року випуску, чорного кольору був придбаний 15.03.2019 року та поставлений на облік в ТЦС міста Бахмут Донецької області на ім?я ОСОБА_4 . Зі згоди подружжя ОСОБА_2 , ОСОБА_4 вищезазначений транспортний засіб був проданий 22.04.2023 року ОСОБА_5 - другому відповідачу по справі, а тому продаж був зроблений в інтересах сім?ї. Транспортний засіб був проданий в період шлюбу, а отримані кошти пішли на сім?ю. Факт продажу транспортного засобу в період шлюбу підтверджується рішенням Синельниківського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 08.03.2024 року, яке набуло законної сили 09.04.2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду лише на початку 2024 року. Згідно ст. 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування щодо набрання рішень судів законної сили між тими ж сторонами, а тому ОСОБА_4 вважає, що обставини продажу спірного транспортного засобу за період шлюбу і за згодою ОСОБА_2 не підлягають доказуванню. Інших фактів в вищезазначеному рішенні не встановлено, так як не було заявлено позивачем ОСОБА_2 про встановлення такого факту, а тому позивач не має право посилатися на те, що вона зазначила в своїй позовній заяві, що шлюбні відносини припинені з квітня 2023 року. Ці обставини не було предметом спору, а тому не були підставою для встановлення такого факту у розумінні діючого законодавства. Тобто, транспортний засіб був проданий в належний та допустимий спосіб у період шлюбу, сімейних відносин, які були припинені тільки на початку 2024 року. Якщо позивач доведе, що ОСОБА_4 продав спірний транспортний засіб без згоди подружжя та не в інтересах сім?ї, то остання має право на грошову компенсацію вартості відчуженого автомобіля, виходячи з ринкової вартості аналогічного транспортного засобу на час поділу майна (арк. с. 76).

12.06.2024 року представник відповідача за первісним позовом адвокат Топчийов Євген Володимирович, який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1391180 від 01.04.2024 року, в інтересах ОСОБА_4 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обгрунтування якої зазначає, що згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.03.2024 року, яке набуло законної сили 09.04.2024 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 14 січня 2000 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що 14 січня 2000 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 5, був розірваний. Датою розірвання шлюбу згідно СК України, є дата набрання законної сили рішення суду. За період шлюбу позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 було придбано транспортний засіб, який є предметом даного спору та був зареєстрований на ім?я ОСОБА_4 та будинок АДРЕСА_4 , який зареестрований на ім?я позивача ОСОБА_2 21.05.2024 року був зроблений адвокатський запит до КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» та ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про надання інформації, а у разі можливості (перебування), надання копії правоустановчих документів на будинок АДРЕСА_4 . 27.05.2024 року з ТОВ «ГК «Нафтогаз України» була отримана відповідь на адвокатський запит від 21.05.2024 року про відсутність у архіві даних документів. Відповіді від КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» до теперішнього часу не отримано, що є порушенням з боку керівництва підприємства строків розгляду адвокатського запиту. Як відомо, в КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації», документи на спірний житловий будинок відсутні, так як паперові документи не були вивезені з міста Бахмут Донецької області, а до електронного реєстру не внесені. Документів, копій документів на житловий будинок АДРЕСА_4 у ОСОБА_4 відсутні, що унеможливлюе захистити порушене право на поділ спільного сумісного майна. Дані документи находяться у відповідача за цим позовом та позивача за первісним позовом - ОСОБА_2 . У зв`язку з викладеним просить суд провести поділ спільного сумісного майна, визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_4 з надвірними спорудами придбаного в період шлюбу, а залишену 1/2 частину за ОСОБА_2 (арк. с. 135-146).

Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 18.06.2024 року прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, об`єднавши в одне провадження з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ (справа № 202/3196/24, провадження № 2/229/1316/2024).

05.08.2024 року до суду від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшла заява на виконання ухвали суду від 18.06.2024 року до якої додано засвідчену копію договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_4 (арк. с. 183-187).

Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 07.08.2024 року закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

27.09.2024 року на адресу Дружківського міського суду Донецької області надійшла заява відповідача ОСОБА_5 , відповідно до якої просить розглянути справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя без його участі. З позовними вимогами ОСОБА_2 не згоден у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки у зв' язку з веденням в країні військового стану, вони були вимушені покинути місце свого проживання та переїхати в іншу області, так як місто Бахмут Донецької області, де він мешкав та був зареєстрований у встановленому порядку, був окупований. Приблизно в грудні 2022 року на початку січня 2023 року, точну дату не пам?ятає, при спілкуванні з сином - ОСОБА_4 , який повідомив, що не може працевлаштуватися, а жити та оплачувати житло необхідно, він намагається продати належний його сім?ї транспортний засіб TOYOTA VERSO 2011 року випуску, чорного кольору був приданий 15.03.2019 року та поставлений на облік в ТЦС міста Бахмут Донецької області. У зв?язку з тим, що у нього не було транспортного засобу, а пересуватися було потрібно, а також те, що він цей транспортний засіб знає, син добре користувався транспортним засобом, своєчасно обслуговував його, він прийняв рішення його придбати. З нагоди, приблизно наприкінці січня 2023 року, початку лютого 2023 року, при спілкування з сином - ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_2 , точну дату не пам?ятає, було день народження онуки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , він дав згоду на придбання транспортного засобу. При цьому ОСОБА_2 була присутня при цієї розмови. Вони неодноразово їздили до територіального сервісного центру для переоформлення транспортного засобу, але не змогли переоформити так як були тривоги, ТСЦ закривалося і тільки 22.04.2023 року уклали договір та оформили машину на його ім?я. Тобто, згода на продаж спірного транспортного засобу з боку ОСОБА_2 на час спілкування з нею була. Грошові кошти були ним передані і вони були, з пояснення сина - ОСОБА_4 , після цих позовів, були витрачені на сім?ю (арк. с. 220-225).

07.10.2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 , в якому він просить залишити заяву ОСОБА_5 в частині наданих пояснень та заперечень щодо суті позовних вимог без розгляду та повернути її заявнику (арк. с. 236-240 т. 1).

У судовому засіданні 21.10.2024 позивач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник - адвокат Лисенко В. В. просили залишити заяву відповідача ОСОБА_5 без розгляду в частині наданих пояснень та заперечень щодо суті позовних вимог.

Ухвалою суду від 21.10.2024 клопотання представника позивача Лисенка Л.О. від 07.10.2024 про залишення заяви ОСОБА_9 від 23.09.2024 без розгляду та повернення її заявнику - залишено без задоволення. Приєднано до цивільної справи за даним позовом ОСОБА_2 заяву відповідача ОСОБА_5 від 23.09.2024 року.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позов ОСОБА_2 , просив його задовольнити, вважаючи, що для цього є всі законні підстави. Придбане під час шлюбу майно має бути поділено на рівні частки. Просив стягнути компенсацію вартості автомобіля в сумі 188470 грн. на підставі проведеної експертом оцінки. Щодо задоволення зустрічного позову не заперечував.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти відшкодування вартості автомобіля, звернувши увагу суду на те, що автомобіль був проданий за згодою позивачки та кошти від продажу автомобіля використано на потреби сім`ї.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися. ОСОБА_5 у заяві, поданій до суду, просив розглядати справу без його участі та врахувати надані ним пояснення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про поділ спільно нажитого майна подружжя, та позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому вказаним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (стаття 21 СК України).

Кожна сторона, відповідно вимог ч. 3, 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 80 ЦПК України, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та клопотань, виклику свідків, проведення експертиз. Однак, учасники судового розгляду, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відмовились від надання суду інших, ніж тих що містяться в матеріалах справи, доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що наявні всі документи для вирішення справи по суті, а також від проведення експертиз на предмет оцінки вартості автомобіля, тому суд розглядає справу на підставі тих доказів, що містяться у справі і вважає що в ній міститься достатньо документів для правильного та об`єктивного розгляду.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й одним із подружжя, який може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17-ц, провадження N 14-325цс18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, рухоме та нерухоме майно набуте сторонами за час шлюбу, є спільним сумісним майном подружжя. Речі, що є неподільними підлягають поділу шляхом виділення у власність кожного окремих об`єктів рухомого та нерухомого майна.

Судом установлено, що 14.01.2000 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одружилися, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 5. Після одруження ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_11 », що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_5 , виданим Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану (арк. с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя народилася донька - ОСОБА_8 , про що в книзі реєстрації народжень 09.02.2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 92, батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим 09.02.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції (арк. с. 22).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.03.2024 року, яке набрало законної сили 09.04.2023 і не оспорюється сторонами, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 14.01.2000 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, розірвано (Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/117602036). З даного рішення у справі № 191/591/24 вбачається, що позивач вказувала, що з квітня 2023 року, сторони припинили вести спільне господарство та підтримувати шлюбні відносини, у зв`язку з різними поглядами на життя, а відповідач ОСОБА_4 до початку судового засідання надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Тобто цією заявою, про яку йдеться у рішенні суду від 08.03.2024, відповідач ОСОБА_4 фактично підтвердив доводи позивачки на розірвання шлюбу щодо відсутності ведення спільного господарства та підтримання шлюбних відносин з квітня 2023 року.

Принцип правової визначеності як елемент верховенства права передбачає, зокрема, те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 306/192/14-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц провадження № 14-70цс22).

Згідно зі статтею 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, який на переконання позивачки, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу на рівні частки, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частину третю статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

04.04.2019 року в ТСЦ МВС № 8046, зареєстровано автомобіль TOYOTA VERSO, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1998 см куб, кузов № НОМЕР_1 , за ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу (СГ) № 5956/19/003949 від 04.04.2019 року.

22.04.2023 року вказаний автомобіль перереєстровано в ТСЦ МВС № 1241 згідно договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ № 1241/2023/3779139 від 22.04.2023 року за ОСОБА_5 (арк. с. 16).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 10.02.2024 року дата останньої реєстрації ТЗ: 22.04.2023 року; місце проведення останньої реєстрації: ТСЦ 1241; остання операція з ТЗ: перереєстрація ТЗ на нового власника по договору укладеному в ТСЦ (арк. с. 17).

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371, далі - Порядок, зі змінами до неї, в редакції чинній на дату укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 22.04.2023, даним Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), присвоєння буквено-цифрової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформлення і видачі реєстраційних документів та/або їх формування в електронній формі. Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. (п.1,2,3 Порядку).

Пунктом 6 Порядку визначено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг. Державна реєстрація нових транспортних засобів може проводитися сервісними центрами МВС за участю суб`єктів господарювання, які стоять на обліку в Головному сервісному центрі МВС, здійснюють продаж таких транспортних засобів та уклали з Головним сервісним центром МВС відповідний договір. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально. У графі "Особливі відмітки" свідоцтва про реєстрацію або тимчасового реєстраційного талону транспортних засобів щодо іншого співвласника робиться запис: "___________________________________________________________ . (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) або найменування юридичної особи) є співвласником".

Відповідно до пункту 35 Порядку перереєстрація транспортних засобів на одного з подружжя проводиться на підставі їх спільної заяви, свідоцтва про реєстрацію і засвідчених у встановленому порядку копії свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Підставою для перереєстрації транспортного засобу є також свідоцтво про реєстрацію та копії договору про поділ спільного майна подружжя, свідоцтва про право на спадщину або рішення суду про визнання недійсними договору купівлі-продажу, міни, дарування, що засвідчені в установленому порядку.

Тобто, автомобіль підлягає державній реєстрації.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) міститься висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, від 22 червня 2017 року у справі № 201/14163/13-ц, від 05 липня 2017 року у справі № 552/4405/14-ц, від 16 серпня 2017 року у справі № 2608/12111/12 зроблено висновок, що: «укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя». Тобто Верховним Судом було застосовано принцип добросовісності при розгляді спору про недійсність договору, укладеного одним із співвласників.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Це проявляється в тому, що учасники цивільних правовідносин, як правило, самостійно ініціюють застосування норм про недійсність договору та її правових наслідків. Недійсність договору відображається (чи може відобразитися) на правах та інтересах інших учасників цивільних правовідносин, а тому повинні існувати певні правові підстави і наслідки недійсності, у тому числі для «дотичних» до неї учасників цивільних правовідносин. Саме тому для тих ситуацій, коли один із співвласників оспорює договір вчинений іншим співвласником, і це може відобразитися на правах та інтересах інших осіб, має враховуватися добросовісність як загальна засада цивільного законодавства.

Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.2 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом встановлено, що рішення про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем набрало законної сили 09.04.2024, що не оспорюється сторонами.

Відповідач 1 та його представник не надали суду доказів письмової згоди - дозволу на укладення договору купівлі-продажу автомобіля, що був придбаний під час шлюбу, перереєстрації його на батька чоловіка, оскільки на той момент ОСОБА_2 та ОСОБА_4 фактично перебували у шлюбі.

Відповідач 2 ОСОБА_5 не міг не знати, що автомобіль належить та використовувался до квітня 2023 року сім`єю ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та їх дітьми, до того моменту як вони з відповідачем 1 виїхали з місця проживання ( АДРЕСА_4 ).

Суд установив, що відповідачі зареєструвалися як внутрішньо переміщені особи: ОСОБА_4 - у АДРЕСА_3 (з 10.06.2022), ОСОБА_5 - проживав до травня 2022 року у АДРЕСА_5 , а з 21.05.2022 року проживає у АДРЕСА_6 .

Пояснення відповідача ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_2 була присутньою при розмові щодо продажу автомобіля та узгодження ціни не підтверджена жодним доказом. В судовому засіданні позивач заперечувала щодо того, що з нею узгоджувалося це питання, крім того вказала, що грошей від продажу ватомобіля вона не бачила, бо з квітня 2023 року вони не проживали разом з ОСОБА_4 .

Про те, що 04.04.2023 року відповідач 1 ОСОБА_12 виїжджав та вивозив речі з гаражу надали показання свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які проживають у АДРЕСА_3 . Більше вони не бачили, щоб ОСОБА_4 приїжджав до ОСОБА_2 . По АДРЕСА_6 в 2022 році проживали батьки ОСОБА_15 . ОСОБА_15 з ОСОБА_16 жили в квартирі сестри ОСОБА_15 , а сестра тоді перейшла до батьків жити.

Суд зважає на те, що показання даних свідків не доводять та не спростовують факту щодо презумпції належності спільного майна подружжя, а є лише свідченням того, що відповідач 1 вивозив якесть майно з гаражу, що не є предметом спору.

У постанові ВС у справі 158/2229/16 від 03.10.2018 висловлена така позиція. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Отже, за наявних в справі доказів суд вважає, що у зв`язку з відсутністю письмової згоди дружини ОСОБА_2 на продаж автомобіля, не надання відповідачем 1 ОСОБА_4 , який відчужив автомобіль, доказів витрат коштів з продажу автомобіля на утримання сім`ї, недобросовісної поведінки батька відповідача 1, ОСОБА_4 , який повинен був знати про те, що автомобіль придбано за кошти подружжя і до розірвання шлюбу між подружжям, але погодився придбати автомобіль, відсутності взагалі даних про вартість автомобіля за договором купівлі-продажу, договір купівлі- продажу автомобіля TOYOTA VERSO, 2011 року випуску, № шасі/кузова: НОМЕР_1 від 22.04.2023 підлягає визнанню недійсним.

Постановою ОП КЦС у справі 127/7029/15-ц виснувано, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Отже, вартість майна, що підлягає поділу, потрібно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Згідно зі звітом про оцінку майна ТОВ «Оцінка24» від 21.02.2024 року, проведеного оцінювачем ОСОБА_17 на замовлення адвоката Лисенка Віталія Вікторовича, станом на 21.02.2024 року середня ринкова вартість без ПДВ транспортного засобу TOYOTA VERSO, 2011 року випуску, № шасі/кузова: НОМЕР_1 , становить 376 940,00 грн (арк. с. 24-31).

В судовому засіданні представник відповідача 1 не спростовував ринкову вартість автомобіля, клопотання про проведення експертизи не заявляв.

За даними оголошень про продаж TOYOTA VERSO, 2011 року випуску (сайт AUTO.RIA) аналогічний автомобіль станом на день розгляду справи 16.12.2024 коштує від 326430 грн. до 488475 грн., що в середньому складає 407452,5 грн.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першоїстатті 3 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575 св 19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714 св 22.

Отже, суд вважає за необхідне визнати автомобіль марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; передати у власність ОСОБА_4 даний автомобіль, стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_2 , в рахунок компенсації 1/2 частки вартості придбаного під час шлюбу автомобіля марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року випуску, суму в розмірі 188 470 грн.

Також судом встановлено, що 03.04.2002 року ОСОБА_18 та ОСОБА_2 , остання перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 з 2000 року, уклали договір купівлі продажу жилого будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М. С. та зареєстровано в реєстрі за № 2705, відповідно до якого ОСОБА_18 продала, а ОСОБА_2 купила жилий будинок з усіма спорудами і забудовами, розташований в АДРЕСА_7 , на земельній ділянці Артемівської міської ради, розміром 418,5 кв. м. На цій земельній діялнці знаходяться: один жилий будинок, одноповерховий, обкладений цеглою, критий шифером, житловою площею 41,4 кв. м, загальною корисною 57,2 кв. м, позначений на плані літерою А1-а3, літня кухня Б, б, сарай В, убиральня Г, огорожа, замощення, водопровід (арк. с. 186).

Відповідно до реєстраційного напису домоволодіння АДРЕСА_7 , зареєстровано Артемівським БТІ за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку (зворотній бік арк. с. 186).

На запит суду отримано відповідь № 969147 від 16.12.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_7 ) зареєстровано житловий будинок площею 57,2 кв м у АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 020.

З відповіді 969156 від 16.12.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_8 ) нерухоме майно по АДРЕСА_4 і за іншими адресами в м. Бахмут не зареєстровано.

Не має значення за ким зареєстроване майно, що придбано в період шлюбу. Підстави для збільшення чи зменшення розміру частки у нерухомому майні - відсутні.

З урахуванням чинного законодавства України щодо поділу майна подружжя, суд вважає за необхідне поділити даний будинок між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на дві рівні частини - по 1/2 кожному з подружжя.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Згідно ч.1,2 статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову- на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , витрати по сплаті судового збору у сумі 1211, 20 грн; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 2476, 36 грн.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. 60, 69-71 СК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ задовольнити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений в ТСЦ № 1241/2023/3779139 від 22.04.2023 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Визнати автомобіль марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Передати у власність ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , автомобіль марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , в рахунок компенсації 1/2 частки вартості придбаного під час шлюбу автомобіля марки Toyota моделі Verso, VIN: НОМЕР_1 , 2011 року випуску, суму в розмірі 188 470 /сто вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят/ грн 00 коп.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_4 з надвірними спорудами, придбаного в період шлюбу, та ОСОБА_2 - на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , витрати по сплаті судового збору у сумі 1211 /одна тисяча двісті одинадцять/ грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , витрати по сплаті судового збору у сумі 2476 / дві тисячі чотириста сімдесят шіст/ грн 36 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_8 ;

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , адреса фактичного проживання як ВПО: АДРЕСА_3 ;

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення підписано 20.12.2024.

Cуддя Л. В. Шевченко