Справа № 635/383/23
Провадження по справі № 2/635/72/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року смт Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Назаренко О.В.

за участю секретаря судових засідань Сліпченко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Харківської обласної військової адміністрації, в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/6026/16 від 10.06.2016 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 , розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнуто з останнього аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Позивач зазначає, що відповідач не спілкується з донькою, її буттям не переймається, дитина повністю знаходиться на утриманні позивача. Усіма сферами життя доньки повністю опікується лише мати, що підтверджується, серед іншого, відповіддю Харківського ліцею № 107 Харківської міської ради Харківської області вих. № 543/01-28 від 29.09.2022, з якої вбачається, що батько учениці, ОСОБА_2 протягом навчання дитини батьківські збори не відвідував, не спілкувався з класним керівником, не цікавився навчанням доньки. Крім того, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є матерями однокласників ОСОБА_3 , вони жодного разу не бачили батька дівчинки, в школу він не приходив, дитину туди не приводив та не забирав, усіма питаннями щодо розвитку, виховання, забезпечення відпочинку та здоров`я дитини займається лише мати. Також зазначає, що ніколи не створювали будь-які перешкоди у спілкуванні відповідача з донькою та участі у її вихованні, але відповідач бажання спілкуватися не виявляв та не бажав виконувати покладені на нього законом батьківські обов`язки, що свідчить про відсутність об`єктивного волевиявлення відповідача на активну участь у формуванні життя своєї доньки. За вказаних обставин позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Харківської обласної військової адміністрації про позбавлення батьківських прав за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання.

10 жовтня 2023 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав про усунення перешкод у спілкуванені з дитиною та визначення способів у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою, в якому просить зобов`язати матір ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні і вихованні батька ОСОБА_2 малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином: батько - ОСОБА_2 має право необмеженого спілкування із донькою ОСОБА_3 у вільний від навчання та сну дитини час засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку з урахуванням бажання дитини та розпорядку її дня. Також батько має право на особисті побачення з донькою ОСОБА_3 за її фактичним місцем проживання чи перебування, або на його розсуд в парках відпочинку, на дитячих майданчиках та інших місцях, призначених для відпочинку з дітьми та цілодобове проживання з донькою. Батько ОСОБА_2 має право два рази на кожен місяць без участі матері до досягнення дитиною повноліття, на вихідних субота з 11:00 год. по неділю до 18:00 знаходитися з донькою ОСОБА_3 за місцем свого проживання.

12 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , відповідно до кого просить відмовити у задоволенні позовної заяви щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в повному обсязі. Зазначає, що фактично позивач здійснює спробу введення суду в оману для досягнення необгрунтованої мети, яка буде суперечити інтересам та розвитку спільної дитини ОСОБА_3 . Замість того, щоб донька пишалася тим, що її батько військовослужбовець та учасник бойових дій, який захищав інтереси держави, за наслідками яких його було нагороджено орденами, відзнакою Президента України, позивач ОСОБА_1 постійно нав`язує донці свою хибну думку, що на її погляд всі військовослужбовці та учасники бойових дій, які відвали своє життя і здоров`я заради майбутнього своїх дітей, тепер вони всі негідні бути батьками. Вказує також, що з моменту припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 та до цього часу він виконую свої обов`язки відносно утримання доньки, усвідомлюючи необхідність безпосередньої участі у її вихованні та підготовки до дорослого життя. Він дуже любить свою рідну доньку, а тому, незважаючи на розрив відносин з відповідачем, він має намір та щире бажання спілкуватися з рідною донькою ОСОБА_6 , піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та її моральний стан. Зазначає, що при будь-якій можливості він мав намір побачення із донькою, але з вини матері не міг реалізувати зустріч, так як матір створювала перешкоди в цьому. Нещодавно також з`явилися проблеми в спілкуванні з донькою по телефону, так як під впливом своєї матері, як йому сказала донька, в спілкуванні заперечує мати, яка стала проти їх розмов та не дозволяє брати трубку під час коли телефонує батько. Оскільки він не мав наміру відмовлятися від можливості спілкування з донькою, коли стан здоров`я дозволяв, з метою побачення він приїздив до навчального закладу «Харківського ліцею №107», де навчається донька і тільки це дозволяло без тиску матері побачити доньку та спілкуватися з нею. Але нажаль у ліцеї почалися дистанційне онлайн навчання, без відвідування класів, що виключило можливість зустрічатися та спілкуватися з рідною донькою ОСОБА_6 . Також позивач скриває від суду інформацію, що неодноразово у зв`язку з перебуванням на службі в зоні бойових дій він не мав можливості отримати дозволу на відрядження, тому передавав гроші своїй доньці, також його рідний батько особисто завозив сезонні речі, іграшки, подарунки та кошти для доньки та його онучки, але нажаль у 2021 році батька не стало, в його особі не стало коханого дідуся для онучки. Зазначає, що з моменту припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 та до цього часу він виконує свої обов`язки відносно утримання доньки, усвідомлюючи необхідність безпосередньої участі у її вихованні та підготовки до дорослого життя. Він дуже любить свою рідну доньку, а тому незважаючи на розрив відносин з відповідачкою, має намір та щире бажання спілкуватися з рідною донькою ОСОБА_6 , піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та її моральний стан. Позивач навмисно не зазначає про обставини, які стали тимчасовими перепонами у виплаті аліментів, про які вона знала та розуміла, так як знаходячись тривалий час на лікуванні здоров`я після отриманих поранень під час несення служби та захисту кордонів нашої держави - отримав пошкодження хребту та контузії, остання травма отримана під час виконання бойового завдання, викликала значне погіршення стану здоров`я. Значний та тривалий термін проходив реабілітацію, щодо відновлення втраченого стану здоров`я під час виконання бойових завдань на службі ЗСУ. З 01 лютого 2022 року після проходження медико-санітарної експертної комісії йому було присвоєно 3 групу інвалідності. Однак незважаючи на великі витрати коштів на медичне лікування, він все одно провів виплати аліментів і наразі продовжує їх виплачувати, останній платіж здійснив 12.10.2023 року. Більш того заборгованість виникла у зв`язку з погіршенням стану здоров`я батька та перебування на стаціонарному лікуванні у медичних закладах. Зазначає, що неодноразово приїжджав за адресою реєстрації відповідачки АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою дуже важко було потрапити до самого під`їзду, так як він на кодовому замку, а в подальшому двері квартири АДРЕСА_2 йому не відкривали. Одного разу від сусіда з даного під`їзду він дізнався, що він не бачив людей, які б там взагалі проживали. Тому є всі підстави вважати, що відповідач навмисно змінила адресу свого фактичного перебування, щоб робити перешкоди у його спілкуванні та зустрічах з рідною донькою ОСОБА_6 . Нещодавно він також приїздив на адресу відповідачки, щоб запропонувати надати можливість проживати доньці ОСОБА_6 у нього в смт. Вільшани, так як це дозволить безперебійне дистанційне онлайн навчання в ліцеї та зменшить загрозу за наслідками військової агресії на місто Харків але у зв`язку з відсутністю відповідачки за адресою реєстрації, пропозицію покращення життєдіяльності своєї рідної доньки ОСОБА_6 реалізувати не мав можливості. Для підтвердження всіх умов спільного перебування разом із рідною донькою ОСОБА_6 на вихідних, має у володінні одноповерховий чотирьох кімнатний приватний будинок з адресою свого проживання в АДРЕСА_3 . Вважає, що доводи позивача, викладені у позові, свідчать про штучно утворену ситуацію та маніпулювання почуттями спільної доньки ОСОБА_6 з боку матері дитини та ініціюванні дій саме з боку позивачки щодо заборони батькові зустрічатися та приймати участь у вихованні рідної доньки, що є підставами для відмови у задоволенні необгрунтованого позову, для запобігання настання несприятливих наслідків для неповнолітньої дитини, яка потребує участі батька у спілкуванні та вихованні.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2023 року клопотання про заміну третьої особи належною третьою особою задоволено. Залучено Службу у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та замінити нею Службу у справах дітей Харківської обласної військової адміністрації у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Харківської обласної військової адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною прийнято до сумісного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Залучено за зустрічним позовом Службу у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та замінено нею Службу у справах дітей Харківської обласної військової адміністрації у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримала свій позов, надавши пояснення, аналогічні вищенаведеним. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Відповідач за первісним позовом у судовому засіданні позов не визнав, надавши пояснення, аналогічні наведеним у відзиві. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у судовому засідання дала пояснення стосовно предмету позову та зазначила, що бажає, щоб її батька ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, в поданій заяві просив слухати справу без участі представника органу опіки.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який зареєстровано 25 листопада 2005 року у м. Харкові відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис №1316.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1347.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/6026/16 від 10.06.2016 задоволено позов ОСОБА_1 , розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 листопада 2005 року у м. Харкові відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис №1316. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В Постанові від 6 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/2025/19 зазначив, що підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише у разі наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 р. у справі № 641/2867/17-ц.,у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/9433/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. СК України розрізняє обов`язки батьків з виховання (ст. 150 СК України) та обов`язки батьків з матеріального утримання (аліментні зобов`язання, передбачені ст. ст. 180, 181, 185 СК України). Однією з підстав для позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а не з її утримання.

Крім того, оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 тривалий час не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився станом здоров`я дочки, що підтверджується інформацією з навчального та лікувального закладів. Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 23», де неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває під наглядом фахівців закладу з 2014 року, амбулаторні прийоми лікаря дитина відвідує в супроводі матері. Рекомендації лікарів мати виконує в повному обсязі. Згідно з Інформацією адміністрації Харківського ліцею № 107, де неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається з 01.09.2015, мати, ОСОБА_1 , відвідує батьківські збори, систематично підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться успіхами доньки в навчанні. Батько, ОСОБА_2 зв`язок з класним керівником не підтримує, батьківські збори не відвідує. Зауважень з боку адміністрації ХЛ № 107 до матері з приводу виконання батьківських обов`язків не виникало. Заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 30.01.2024 складає 177846,61 грн., що підтверджується довідкою від 30.01.2024, виданою державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області. ОСОБА_2 під час співбесіди зі спеціалістом Департаменту служб повідомив, що не міг брати участі у вихованні дитини, тому що мати дитини, ОСОБА_1 , не давала можливості спілкуватися з дочкою, налаштовувала дитину проти нього, що під час виконання бойових завдань в зоні проведення антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України отримав поранення та контузію та тривалий час знаходився на лікуванні (має 3 групу інвалідності з 01.02.2022), тому не міг в повному обсязі брати участь у вихованні дитини та сплачувати аліменти, але надав квитанції, з яких вбачається, що ОСОБА_2 періодично сплачував аліменти на утримання дитини. Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомила, що підтримує позовні вимоги своєї матері, ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав її батька, ОСОБА_2 , оскільки він не підтримував з нею спілкування, не брав участі у її виховані, також повідомила, що не бачила батька з 2016 року, проти позовних вимог батька щодо спілкування з нею заперечує, просить йому відмовити, про що надала письмову заяву. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Так, як вбачається із наданого висновку, вважають за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 - відносно неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01.07.2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року № 49684/99, § 30).

В оцінці доводів суд враховує, що основним завданням суду є вирішення спору між сторонами, тобто здійснення судом своєї базової функції - це ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не створює новий спір для цих самих сторін, які не можуть між собою дійти порозуміння у позасудовому порядку.

Обставини, на які посилається позивач у своєму позові, не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчать про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які могли б бути законною підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно доньки, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, позивачем не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області вважають за доцільне встановити порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом спілкування засобами телефонного зв`язку, а також особистого спілкування батька з дитиною визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя кожного місяця з 10.00 до 13.00 за згодою дитини.

Судом встановлено, що між батьками склались неприязні стосунки, що позбавляє їх можливості самостійно і добровільно визначитись зі спільною участю у вихованні дітей. Відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів, які б свідчили про неналежне виконання позивачем за зустрічним позовом своїх батьківських обов`язків, що спілкування батька з донькою перешкоджає нормальному розвитку дитини та вказували на негативні наслідки у спілкуванні останнього із своєю дитиною. Суд вважає, що визначений спосіб участі позивача за зустрічним позовом у виховані дитини не зашкодить їй, а навпаки повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, тому суд погоджується з висновком Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області з визначеним способом участі позивача за зустрічним позовом у вихованні своєї доньки.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до частини другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та часткове задоволення позову ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 19, 76, 81, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити наступний порядок участі ОСОБА_2 у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : шляхом спілкування засобами телефонного зв`язку, а також особистого спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 перша, третя субота та друга, четверта неділя кожного місяця з 10.00 год. до 13.00 год., за згодою дитини.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ;

відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце АДРЕСА_4 ;

третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, , місце знаходження вул. Чернишевська, 55, м. Харків, 61002.

Повний текст рішення складено 25 червня 2024 року.

Суддя О.В.Назаренко