Справа № 606/2289/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Іванченко А.М.,

при секретарі судового засідання Порчик Р.І.,

за участю представника позивача- адвоката Бочан І.П.,

представника відповідача адвоката Худа І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням та стягнення частини позичених коштів в порядку зворотної вимоги (регресу) з іншого подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Теребовлянського районного суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.09.2019 року зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі. Рішенням Теребовлянського районного суду від 24.05.2022 року шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі, він 12.09.2020 року позичив у ОСОБА_3 10 000 доларів США з метою купівлі автомобіля, які зобов`язався повернути до 12.09.2022 року, про що видав відповідну розписку ОСОБА_3 . Вказану суму позики він повернув повністю особисто ОСОБА_3 чотирма платежами 11.09.2021 року, 12.05.2022 року, 16.07.2022 року та 19.09.2022 року. На основну суму коштів 15.06.2021 року позивач придбав автомобіль Skoda-Superb, який зареєстрував на своє ім`я 19.06.2021 року. Решту суми вказаної позики ним було витрачено повністю в інтересах його сім`ї з відповідачкою. Рішенням Теребовлянського районного суду від 24.05.2022 року йому було відмовлено у визнанні особистої приватної власності на вказаний автомобіль, тобто підтверджено право спільної сумісної власності з відповідачкою на нього. У зв`язку з цим він звертається до суду та просить стягнути з відповідачки в порядку зворотної вимоги частину отриманої позики у ОСОБА_3 - 5000 доларів США та стягнути сплачений ним судовий збір.

Ухвалою суду від 06.12.2023 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08.04.2024 року було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача- адвокат Бочан І.П. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Вказав, що позивач брав позику в розмірі 10000 доларів США на покупку автомобіля і витратив їх в інтересах сім`ї, купивши автомобіль. Інших грошей не було у позивача. Різниця між позикою та купівлею автомобіля дійсно є, бо він шукав автомобіль. Є рішення суду , що автомобіль є спільним майном подружжя, рішення набрало чинність. Позивач багато працював щоб віддати борг і віддав.

Представник відповідача адвокат Худа І.Р. у задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі та зазначила, що позивач в суді не довів, що саме ці кошти він витратив на покупку автомобіля, що пройшов значний час з моменту позики та покупки автомобіля. Вказувала, що автомобіль подружжя купило за гроші, які їм подарували на весілля, а також батько відповідачки висилав їм гроші, працюючи за кордоном. Також наголосила на тому. Що в інших судових засіданнях по іншій справі, позивач не посилався на розписку про отримання позики 10000 доларів США на покупку автомобіля, а вказував, що автомобіль купив за власні кошти від свого заробітку.

Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі, зазначила, що позивач ніколи не повідомляв їй про укладання договору позики, наголосила, що позивач не довів що отримані кошти 12.09.2020 року використані ним на придбання автомобіля, тобто витрачені в інтересах сім`ї. Також під час розгляду Теребовлянським судом справи за позовом ОСОБА_1 про визнання автомобіля Skoda - Superb його особистою приватною власністю на майно, набутого за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин він не заявляв, що кошти на автомобіль він позичав. Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказує, що він 12.09.2020 року позичив у ОСОБА_3 10 000 доларів США з метою купівлі автомобіля. Автомобіль був придбаний ними спільно у шлюбі за кошти, які отримані з різних джерел (частина коштів була подарована на весілля, також їм допомагав батько, який перебуває за кордоном та ін.), а тому відсутні підстави для виникнення у подружжя солідарного обов`язку щодо повернення боргу.

Суд, вислухавши пояснення представників, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, 12.09.2019 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , прізвище дружини після укладання шлюбу змінено на ОСОБА_5 . (а.с.4)

В період перебування у шлюбі, а саме 12.09.2020 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 10 тисяч доларів США, для купівлі автомобіля, які зобов`язався повернути до 12.09.2022 року, про що ним була написана відповідна розписка. Також у зазначеній розписці маються записи про повернення грошових коштів: 3000 доларів США-11.09.2021 року, 3000 доларів США -12.05.2022 року, 2000 доларів США -16.07.2022 року та 2000 доларів США 19.09.2022 року ( а.с. 5)

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 за ОСОБА_1 19.06.2021 року було зареєстровано транспортний засіб - автомобіль марки Skoda Superb, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , сірого кольору.(а.с.6)

Рішенням Теребовлянського районного суду від 24.05.2022 року (справа № 606/2774/21) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання особистої приватної власності на майно (автомобіль Skoda Superb, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , сірого кольору), набуте за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин було відмовлено (а.с.8-10)

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 21.07.2022 року рішення Теребовлянського районного суду від 24.05.2022 року залишено без змін (а.с.40-46).

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби № 4224 від 27.05.2024 року, наданої на виконання ухвали суду за клопотанням представника відповідача- відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 01.09.2020 року по 20.09.2022 року в Базі даних не виявлено.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання , і за відмову від давання показань повідомив, що він є знайомим позивача та спілкується з його батьком та братом. У вересні 2020 року до нього звернувся ОСОБА_1 та попросив позичити для купівлі автомобіля 10000 доларів США, які зобов`язався повернути за два роки. Знає, що ОСОБА_9 машину купив через деякий час, бо шукав яка сподобається. Гроші він за два роки йому повертав особисто, в ті дні як указано в розписках.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

З роз`яснень п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України).

Згідно з правовим висновком ВСУ по цивільній справі №6-539цс16, в мотивувальній частині постанови зазначено, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на придбаний за рахунок позичених грошових коштів жилий будинок, внаслідок укладених договорів позики виникає також зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, та що договір, який був укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. ВСУ зазначив, що для правильного вирішення справи необхідно встановити за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу. Дана правова позиція є обов`язковою для суду першої інстанції при вирішенні аналогічних спорів.

Пленум Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя (ухвала ВССУ від 15.05.2017 у справі № 718/585/16-ц).

Так само в своїх правових позиціях ВСУ в постанові Судової палати в цивільних справах від 27.04.2016 №6-486цс16, прийшов до висновку, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти і отриманий за їх рахунок автомобіль, в результаті укладення кредитного договору, також і виникає обов`язок в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредиту, виконання якого подружжя повинно виконувати солідарно. Адже якщо згідно ч. 3 ст. 61 СК, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах родини, то кошти які були отримані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 4 ст. 65 СК передбачає, що договір, який укладений одним з подружжя, укладений одним з подружжя в інтересах родини, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, отримане по договору, використано в інтересах родини. Таким чином, при розподілі майна повинні бути враховані борги подружжя і правовідносини по обов`язкам, які виникли в родині.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пп. 1 і 2 ч.1 ст. 355 ЦПК, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Тобто, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Таким чином, аналізуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що кошти які позивач ОСОБА_1 12.09.2020 року позичив у ОСОБА_3 у сумі 10 000 доларів США, отримані ним в інтересах сім`ї, при цьому погашення даного боргу було здійснено одноосібно ОСОБА_1 з власних коштів, що підтверджується записами у розписці про повернення коштів, та письмовими поясненнями відповідача, що їй не було відомо про укладення позивачем договору позики, в поверненні яких вона участь не приймала,

тому у сторін виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

За змістом ст. 543 ЦК України уразі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.1 ст. 544 ЦК України).

Оскільки борг у розмірі 10 000 доларів США перед ОСОБА_3 був погашений одноосібно ОСОБА_1 , у нього виникає право на зворотну вимогу (регрес) 1/2 частини заборгованості з відповідача ОСОБА_6 , яка становить 5000 доларів США.

Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження своїх заперечень, також доказів того, що кошти отримані в позику позивачем використані ним у власних цілях, а також що автомобіль було придбано за інші кошти відповідач не надала.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині визнання спільним боргом колишнього подружжя, стягнення суми в порядку зворотної вимоги (регрес) до солідарного боржника, а тому суд приходить до висновку про їх задоволення.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1802,48 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку зворотної вимоги (регресу) частину отриманої позики у ОСОБА_3 - 5000.00 доларів США (180248.00 грн. станом на 21.11.2023 року за курсом долара НБУ) та судовий збір у сумі 1802,48 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.М.Іванченко