Провадження № 2/686/4477/24
УХВАЛА

18 грудня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

за участю: представника позивача Янюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за заявою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Косіка Сергія Васильовича про забезпечення позову,

встановив:

У провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

11.12.2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Косік С.В. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт та заборону відчуження дій на рухоме майно: автомобіль КАМАЗ 55102 10850 (1991) року випуску, що зареєстрований 16.01.2020 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; автомобіль КАМАЗ 5410 10850 (1987) року випуску, що зареєстрований за 06.01.2011 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; автомобіль ГКБ 8350 (1988) року випуску, що зареєстрований за 08.05.2009 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; автомобіль КАМАЗ 48143, Самоскид, сірого кольору, шасі НОМЕР_1 , 1990 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 , що зареєстрований за 06.07.2011, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 06.07.2011 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; автомобіль Марки IGLOPOL R42, Н/ПРИЧІП - НОМЕР_4 , шасі НОМЕР_5 , 1990 року випуску, д.н.з НОМЕР_6 , що зареєстрований за 07.11.2008,Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 07.11.2008 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви вказав, що позивачка звертаючись до суду з позовною заявою включила обсяг спільно нажитого майна подружжя на свій розсуд та не окреслила, що за нею, як номінальним власником, зареєстровані та придбані під час шлюбу об`єкти рухомого майна, зокрема транспортні засоби: автомобіль КАМАЗ 55102 10850 (1991) року випуску, що зареєстрований за позивачкою 16.01.2020; автомобіль КАМАЗ 5410 10850 (1987) року випуску, що зареєстрований за позивачкою 06.01.2011; автомобіль ГКБ 8350 (1988) року випуску, що зареєстрований за позивачкою 08.05.2009. Відповідні обставини підтверджуються відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області на адвокатський запит за №80-10/2024 від 25.10.2024.

Окрім того, відповідач звертає увагу суду на те, що до 2013 року відомості про власників транспортних засобів, до Реєстру не вносились, а після 2013 року за функціонував Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Так, в період до 2013 року подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбано транспортні засоби: автомобіль КАМАЗ 48143, Самоскид, сірого кольору, шасі НОМЕР_1 , 1990 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 , що зареєстрований за позивачкою 06.07.2011, та автомобіль Марки IGLOPOL R42, Н/ПРИЧІП - НОМЕР_4 , шасі НОМЕР_5 , 1990 року випуску, д.н.з НОМЕР_6 , що зареєстрований за позивачкою 07.11.2008.

На думку сторони відповідача, ОСОБА_2 на даний час має реальну можливість вільно розпоряджатись спірним рухомим майном, що у свою чергу обумовлює високу вірогідність здійснення можливості його відчуження позивачем, а тому, оскільки відповідач бажає скористатись правом подачі зустрічного позову, з метою запобігання вчинення дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду та з метою забезпечення належного захисту законних прав і охоронюваних інтересів суб`єкта звернення за судовим захистом, просить задоволити подану заяву та накласти арешт та заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відповідних об`єктів рухомого майна належних позивачу.

16.12.2024 року відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, подану заяву було передано в провадження судді Стефанишина С.Л.

Ухвалою суду від 16.12.2024 року з метою розгляду заяву було призначено судове засідання з викликом відповідача та представника.

У судове засідання з`явилася представник позивача та заперечила щодо поданої заяви, оскільки зазначені автомобілі були продані по довіреності та не перебувають у володінні та користуванні позивачки.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, яка не береться судом до уваги, враховуючи обмежені строки розгляду заяви про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В порядку ст.150 ЦПК України, видами забезпечення позову, зокрема може бути, зокрема заборона вчиняти певні дії.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову уконкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.».

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має здійснити: 1) оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 3) з`ясувати зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 4) ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; 5) запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у зв`язку з вжиттям таких заходів.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Однак, представником відповідача не надано належних доказів, що вищезазначені транспортні засоби на даний час належать на праві власності ОСОБА_2 .

Умовою застосування заходів забезпечення позовує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року по справі за №753/22860/17).

Ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 18.01.2023 року по справі за №755/9322/20).

Отже, самого тільки припущення, без наведення обґрунтування, недостатньо для вжиття заходів забезпечення позову. Висловлене представником відповідача припущення про те, що позивачка може вжити заходів з метою утруднення виконання судового рішення у разі подачі зустрічного позову, є виключно суб`єктивним судженням, яке не підтверджується об`єктивними обставинами.

Таким чином, у заяві щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених представником відповідача, не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів ОСОБА_1 у випадку подачі зустрічного позову.

Наведені вище обставини перешкоджають суду, з урахуванням прав і законних інтересів сторін, встановити співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд доходить до висновку про необґрунтованість викладених представником відповідача обставин в обґрунтування необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Косіка Сергія Васильовича про забезпечення позову у справі №686/28306/24, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 352, 353, 354 ЦПК України, суд,

постановив:

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Косіка Сергія Васильовича про забезпечення позову у справі №686/28306/24 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 18.12.2024 року.

Суддя: Сергій Стефанишин