Номер провадження: 22-ц/813/3916/24
Справа № 504/2745/23
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 грудня 2023 року по цивільній справі за позовом керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Максима Брильова в інтересах держави Україна в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року керівник Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави Україна в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- зобов`язати ОСОБА_1 , усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України, в особі Одеського експлуатаційного управління (правонаступник Квартирно- експлуатаційного відділу міста Одеса), частиною земельної ділянки, площею 0,0129 га, з загальної площі 3,8 га (військове містечко Чорноморське-3, за адресою: АДРЕСА_1 (один)), на якій розташований об`єкт нерухомого майна (житлової нерухомості), загальною площею 53,2 кв. м., розташований за адресою (який має адресу): АДРЕСА_2 (один дріб двадцять три) - А, реєстраційний номер нерухомого майна 227, шляхом його знесення за власний рахунок ОСОБА_1 .

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеського експлуатаційного управління (правонаступник Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса), судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році Чабанській Квартирно- експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирноексплуатаційний відділ міста Одеси, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Одеського (Лиманського, Комінтернівського) району Одеської області, в межі яких входить земельна ділянка, загальною площею 3,8 га (військове містечко Чорноморське-3, за адресою: АДРЕСА_1 (один)), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна Сабанського будинку рибалки.

Вказана земельна ділянка за своїм цільовим призначенням відноситься до земель оборони, а за формою власності - до державної власності.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року у справі № 6/63-10-1719, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року, визнано право власності за державою в особі Міністерства оборони України на нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, загалом на двадцять дев`ять об`єктів нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 227.

08.05.2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою Ольгою Станіславівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 46773290, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 53,2 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 227.

За фактом самовільного зайняття земельної ділянки та самочинного будівництва Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000198 від 08.06.2019 року, в тому числі за фактом самовільного будівництва будівель і споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці Чабанського будинку рибалки, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 1 ст. 425, ч. 3 ст. 426, ч. 4 ст. 426-1 КК України.

В ході досудового розслідування на підставі листа Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель Міністерства оборони України від 11.06.2021 року № 407/895 встановлено, що Міністром оборони України будь- яких дозволів на припинення права постійного користування та здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка Чорноморське -3, - не надавалось.

Відповідно до пункту 13 наказу Міністерства юстиції України № 366/5 від 04.02.2022 року рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозової О.Ю. № 46773290 від 08.05.2019 року скасовано.

08.02.2022 року згідно відомостей інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 53,2 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , - припинено.

В теперішній час ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі Одеського експлуатаційного управління (правонаступника КЕВ міста Одеси), оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 грудня 2023 позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 , усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України, в особі Одеського експлуатаційного управління (правонаступник Квартирно- експлуатаційного відділу міста Одеса), частиною земельної ділянки, площею 0,0129 га, з загальної площі 3,8 га (військове містечко Чорноморське-3, за адресою: АДРЕСА_1 (один)), на якій розташований об`єкт нерухомого майна (житлової нерухомості), загальною площею 53,2 кв. м., розташований за адресою ( який має адресу): АДРЕСА_2 (один дріб двадцять три) - А, реєстраційний номер нерухомого майна 227, шляхом його знесення за власний рахунок ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Одеського експлуатаційного управління (правонаступник Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса), судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем ніколи не подавились позовні вимоги про визнання права власності на спірну земельну ділянку та відповідних судових рішень про визнання право власності на спірну земельну ділянку не існує. На підтвердження вказаним обставинам, скаржник посилається на рішення Господарського суду Одеської області від 08 травня 2012 року по справі №6/63-10-1719, рішення Господарського суду Одеської області від 11 березня 2012 року по справі № 6/63-10-1719 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 92 червня 2015 року по справі №6/63-10-1719. Крім того, позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою позивача, суперечать Конституції України, а саме рішенню Конституційного суду України у праві №3-270/2019(6302/19) щодо відповідності Конституції України( конституційності) окремого припису статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(непорушності права власності) від 16 листопада 2022 року. Також, скаржник заявляє про сплив позовної давності та про застосування строків позовної давності, так як земельною ділянкою користуюся з 1992 року, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 04.06.2023 року на 14-00 год. ОСОБА_1 та Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси в судове засідання не з`явились, про причини не явки суду не повідомили, клопотань про відкладення або про розгляд справи в режимі відеоконференції не надходило.

Будучи присутніми в судовому засіданні прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Бараболя А.І., та представник Міністерства оборони України Дубчак Д.В., не заперечували проти розгляду справи за тією явкою, яка фактично склалась.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У зв`язку з тим, що судом не встановлена поважність причини неявки скаржника в судове засідання призначене на 04.06.2024 року о 14:00 год., колегія суддів виходить з того, що скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи при цьому розгляд справи, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні окремих учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому апеляційний суд, при розгляді справи без відповідача та її представника, не вбачає порушення права щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Максима Брильова в інтересах держави Україна в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса та зобов`язуючи ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України, в особі Одеського експлуатаційного управління (правонаступник Квартирно- експлуатаційного відділу міста Одеса), частиною земельної ділянки, площею 0,0129 га, з загальної площі 3,8 га (військове містечко Чорноморське-3, за адресою: АДРЕСА_1 (один)), на якій розташований об`єкт нерухомого майна (житлової нерухомості), загальною площею 53,2 кв. м., розташований за адресою (який має адресу): АДРЕСА_2 (один дріб двадцять три) - А, реєстраційний номер нерухомого майна 227, шляхом його знесення за власний рахунок ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи доведено, що в теперішній час ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державі в особі Міністерства оборони України в особі Одеського експлуатаційного управління (правонаступника КЕВ міста Одеси), оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 . Щодо вимог позивача про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що:

- відповідно до наказу командувача військами Червонопрапорного Одеського військового округу №22 від 12 лютого 1980 року "Про ліквідацію Чабанської рибально-туристської бази ВМТ ОдВО і створення спортивної бази округу" будівлі та споруди Чабанської рибально-туристської бази були передані спортивному клубу армії ОдВО - на баланс квартирно-експлуатаційної частини Чабанського району;

- пунктом 4 зазначеного наказу передбачено, що човникова станція Чабанської рибально-туристської бази збережена за Радою військово-мисливського товариства ОдВО з перейменуванням в будинок рибалки "Чабанка";

- відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Одеського (Лиманського, Комінтернівського) району Одеської області, в межі яких входить земельна ділянка, загальною площею 3,8 га (військове містечко Чорноморське-3, за адресою: АДРЕСА_1 (один)), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна Сабанського будинку рибалки;

- до складу земельної ділянки увійшли земельні ділянки:

1) Чабанського полігону уздовж узбережжя Чорного моря, площею 21,7274 га;

2) військових містечок «Чорноморське-1», «Чорноморське-3», на яких дислокувалась військова частина НОМЕР_1 .ю площею 13 га;

3) військового містечка «Чорноморське-3», колишнього Одеського інституту сухопутних військ, площею 15 га;

4) військового містечка «Чорноморське-1», розташованого вздовж траси Одеса-Миколаїв, площею 30га; 55 Управління начальника робіт, площею 61 га; 9 спортивного клубу армії, площею 4 га.;

- зазначений державний акт зареєстрований у порядку, встановленому законом за № 35, недійсним не визнавався і не був скасований;

- постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.95 року №18 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" передбачено Міністерствам, зазначеним у додатку, прийняти до 15.01.95 року до сфери управління відповідне майно з наступним повідомленням органів державної статистики, податкових і фінансових органів. Відповідно до переліку до зазначеної постанови на Міністерство оборони України покладено управління майном, зокрема, 7 мисливських господарств, 7 будинків рибалки, туристичної бази. З магазинів, 3 стрілецькі стендів військово-мисливського товариства Одеського військового округу. Міністерству оборони України приписано прийняти підприємства, організації та об`єкти колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР, зокрема: мисливські і риболовецькі господарства, будинки мисливця-рибалки, туристичні бази. Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування;

- у Міністерстві оборони України було проведено інвентаризацію майна товариств військових мисливців та рибалок, розташованого на території Південного оперативного командування;

- зазначене майно поставлено на картковий облік у квартирно-експлуатаційних органах, які уповноважені вести облік нерухомого майна Збройних Сил України;

- Мисливсько-рибальське підприємство «Сокіл» Південної регіональної організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України вказівки щодо складання та підписання актів прийому-передачі майна до квартирно-експлуатаційних органів Міністерства Оборони України не виконало;

- згідно з наказом начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування від 12 грудня 2000 року №86 "Про прийняття на облік майна товариства військових мисливців та рибалок" нерухоме майно Чабанського будинку рибалки було прийнято на відповідний картковий облік та закріплено за Чорноморською КЕЧ району (правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси);

- на підставі рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 87 від 10 листопада 2005 року "Про видачу дозволу на виготовлення технічної документації на будівлі та споруди, які перебувають на балансі мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" і розміщені на території Чабанського будинку рибалки" та видачі йому свідоцтва про право власності на будівлі та споруди, які знаходяться на балансі підприємства, мисливсько-рибальському підприємству "Сокіл" видано свідоцтво на право власності на будівлі та споруди Чабанського будинку рибалки, а саме: адміністративно-готельну будівлю, А, а-а3; будівлю готелю літнього типу, Б,б; будівлю котеджу літнього типу, В, в; будівлю їдальні на 20 місць-обідів, Г; будівлю прохідної, Д,пд.(Д); будинок збірно-щитовий, Е-Е9; будинок збірно-щитовий Ж-Ж8, ж21-ж2111; ж41-ж61, ж71-ж711; будівля бару, 3; підвал,пд.(3); рятувальну станцію, И; вбиральню, К; вбиральню, Л; вбиральню М; душ Н; будівлі для зберігання човнів, о; брукування, I, а 26 липня 2007 року на підставі зазначеного рішення відповідача-1 Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за мисливсько-рибальським підприємством "Сокіл" південної регіональної організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України;

- рішенням господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року, постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 87 від 10 листопада 2005 року "Про видачу дозволу на виготовлення технічної документації на будівлі та споруди, які перебувають на балансі мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" і розміщені на території Чабанського будинку рибалки", та визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на їдальню за генеральним планом №888 площею 72кв.м.; котедж за генеральним планом № 864 площею 96 кв. м.; котедж за генеральним планом №865 площею 12 кв. м.; котедж за генеральним планом № 866 площею 12 кв. м.; котедж за генеральним планом №867 площею 12 кв. м.; котедж за генеральним планом №868 площею 12 кв. м.; котедж за генеральним планом №869 площею 12 кв. м.; котедж за генеральним планом №870 площею 12 кв. м.; котедж за генеральним планом №871 площею 12 кв. м.; котедж за генеральним планом №872 площею 12 кв. м.; котедж за генеральним планом №873 площею 12 кв. м.; котедж за генеральним планом № 874 площею 32 кв. м.; котедж за генеральним планом № 875 площею 32 кв. м.; котедж за генеральним планом № 876 площею 32 кв. м.; котедж за генеральним планом №877 площею 32 кв. м.; котедж за генеральним планом №878 площею 32 кв. м.; котедж за генеральним планом №879 площею 32 кв. м.; котедж за генеральним планом №880 площею 32 кв. м.; котедж за генеральним планом № 881 площею 32кв.м.; котедж за генеральним планом №882 площею 32 кв. м.; котедж за генеральним планом №883 площею 32 кв. м.; котедж за генеральним планом №884 площею 126 кв. м.; котедж за генеральним планом №887 площею 75 кв. м.; сторожеву за генеральним планом №889 площею 20 кв. м.; туалет за генеральним планом № 890 площею 6 кв. м.; туалет за генеральним планом № 891 площею 3 кв. м.; туалет за генеральним планом № 892 площею 3 кв. м.; гараж за генеральним планом № 836 площею 18 кв. м. та навіс для човнів за генеральним планом №885 площею 512 кв. м.;

- рішенням господарського суду Одеської області від 24.12.2009 року визнано недійсним рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 18.12.2008 року № 436-V «Про прийом до земель запасу Чорноморської селищної ради земельних ділянок державної власності, загальною площею 96,3374 га, на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області». При цьому судом встановлено, що вищевказані земельні ділянки є землями оборони, їх власником є держава, право розпорядження ними належить до повноважень Кабінету Міністрів України, а Міністр оборони України повноваженнями на припинення права державної власності чи права користування не наділений;

- 08.05.2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою Ольгою Станіславівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 46773290, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 53,2 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 227;

- за фактом самовільного зайняття земельної ділянки та самочинного будівництва Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000198 від 08.06.2019 року, в тому числі за фактом самовільного будівництва будівель і споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці Чабанського будинку рибалки, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 1 ст. 425, ч. 3 ст. 426, ч. 4 ст. 426-1 КК України. В ході досудового розслідування на підставі листа Управління нормативно- методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель Міністерства оборони України від 11.06.2021 року № 407/895 встановлено, що Міністром оборони України будь-яких дозволів на припинення права постійного користування та здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка Чорноморське -3, - не надавалось;

- відповідно до пункту 13 наказу Міністерства юстиції України № 366/5 від 04.02.2022 року рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозової О.Ю. № 46773290 від 08.05.2019 року скасовано;

- 08.02.2022 року згідно відомостей інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 53,2 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , - припинено;

Колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі Закону № 1697-VII), частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону № 1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

При цьому склад відповідачів визначається прокурором самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо.

У рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України вказав, що стосовно повноваження прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді в Основному Законі України міститься застереження «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом». Про такі випадки йдеться, зокрема, у частині третій статті 23 Закону № 1697-VII. На думку Конституційного Суду України, це обумовлюється недопущенням свавільного втручання прокуратури у здійснення господарської та статутної діяльності юридичних осіб, досягнення цілей функціонування учасника відповідних правовідносин, виконання ним договірних зобов`язань тощо. При цьому на прокуратуру покладається обов`язок щодо обґрунтування необхідності такого втручання.

У рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 зробила висновок про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

При зверненні до суду в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та військової частини НОМЕР_2 , заступник військового прокурора Одеського гарнізону у позові зазначив, про повідомлення Адміністрації Державної прикордонної служби України та військової частини НОМЕР_2 про необхідність подачі в інтересах держави відповідного позову до суду.

Відповіді від Адміністрації Державної прикордонної служби України та військової частини НОМЕР_2 на адресу прокурора не надійшло і позову від зазначених осіб з відповідними вимогами у встановлений строк не подано.

Подання в подальшому військовою частиною НОМЕР_2 зустрічного позову з вимогами про визнання договору купівлі-продажу недійсним, не спростовує наявність у відповідності до законодавства, підстав для звернення прокурора до суду з позовом про визнання незаконним рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Згідно з ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною четвертою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 13 ЗК України, статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", статей 9, 14 Закону України "Про Збройні Сили України" землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

В розумінні статей 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин установ, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини); військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Предметом спору є частина земельної ділянки площею 0,0129 га, з загальної площі 3,8 га (військове містечко Чорноморське-3, за адресою: АДРЕСА_1 (один)), на якій розташований об`єкт нерухомого майна (житлової нерухомості), загальною площею 53,2 кв. м., розташований за адресою ( який має адресу): АДРЕСА_2 (один дріб двадцять три) - А, реєстраційний номер нерухомого майна 227.

Вважаючи дану частину земельної ділянки такою, що належить державі, прокурор просить зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути Міністерству оборони України в особі Одеського експлуатаційного управління (правонаступник Квартирно- експлуатаційного відділу міста Одеса) перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна (житлової нерухомості), загальною площею 53,2 кв. м. шляхом його знесення за власний рахунок ОСОБА_1 .

В розумінні статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Цивільне законодавство України визначає, що одним із способів захисту права власності є негаторний позов.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 у року по справі 653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 року по справі 906/554/18.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі №911/1659/19.

Відповідно до ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно зі ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, самостійно господарювати на земельній ділянці, на відшкодування збитків, у випадках, передбачених законом, споруджувати виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувача підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 1, 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.

За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі:

- істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб;

- істотного порушення будівельних норм і правил.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

Встановивши, що:

- житлова нерухомість відповідача побудована на земельній ділянці оборони, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який давав право виконувати будівельні роботи;

- власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання за ним права власності на самочинне будівництво на його земельній ділянці, суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку про задоволення позову про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозової О.Ю. № 46773290 від 08.05.2019 року про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об`єкт житлової нерухомості площею 53,2 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 скасовано, а право власності ОСОБА_1 на цей об`єкт нерухомості не є зареєстрованим у державному реєстрі прав власності.

В теперішній час ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державі в особі Міністерства оборони України в особі Одеського експлуатаційного управління (правонаступника КЕВ міста Одеси), оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції набув правильного та мотивованого висновку про обґрунтованість заявленого позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю та про наявність підстав для його задоволення.

При цьому суд вірно кваліфікував заявлений позов, як негаторний та з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц зазначив, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення у зв`язку з чим обґрунтовано відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності.

Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 18.06.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова