Справа № 451/776/24
Провадження № 2/451/305/24
РІШЕННЯ

іменем України

(повне)

09 липня 2024 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

в складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Радехів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

Стислий виклад позиції учасників процесу

11 червня 2024 року представник Романенко Михайло Едуардович в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги представник позивача обґрунтував тим, що Відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 1401243 від 15.03.2020 (надалі - Кредитний договір) з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення Відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 8000 грн.

Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин - ст. 526 та ст. 527 Цивільного кодексу України, внаслідок чого, керуючись нормами ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 09.10.2020 відповідно до умов Договору відступлення прав вимоги №03/10, ТОВ «МІЛОАН» було відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 1401243 від 15.03.2020 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» та відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача.

На підставі Договору відступлення права вимоги сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 17 272,00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 8000 грн; заборгованість за відсотками становить 8712 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить 560 грн; заборгованість за пенею становить 0 грн. Керуючись ст. 512 - 514, 516 ЦК України та у зв`язку з істотними порушеннями Відповідачем умов Кредитного договору №1401243 від 15.03.2020, Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі №1401243 від 15.03.2020, направлено Повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору № 1401243 від 15.03.2020.

Позичальник не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором № 1401243 від 15.03.2020.

З цих підстав, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №1401243 від 15.03.2020 у розмірі 17 272,00 грн; (а. с. 3 - 14).

28 червня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вона не визнає повністю. Кредитний договір №1401243 з ТОВ «МІЛОАН», на суму 8000 грн від 15.03.2020, на який відсилається позивач, було закрито ще 09.10.2020, про що свідчить виписка з Українського Бюро Кредитних Історій. З позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не визнає кредитних відносин, жодних документів та зобов`язань з позивачем не підписувала та не визнає повністю. Також, просить суд звернути увагу на строк позовної давності кредиту. І навіть, якщо використати розрахунок боргу наданий позивачем (хоча відповідач не визнає кредитних відносин з позивачем), та з цього розрахунку слідує, що остання проплата мала місце 09.10.2020, тобто з пропуском загального строку позовної давності в 3 роки, що є підставою для відмови у позові відповідно до ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України. Просить суд у позові ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_1 , відмовити повністю (а. с. 107).

04 липня 2024 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду поступила відповідь на відзив, у якій він зазначив, що 28 червня 2024 року Позивачем через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» отримано відзив Відповідача на позовну заяву, що підтверджується карткою руху документа, яка міститься в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд». Звертає увагу суду, що 28 червня 2024 року комісією Радехівського районного суду Львівської області складено акт про відсутність КЕП на заяві ОСОБА_1 (відзив на позовну заяву), яка надійшла 28 червня 2024 року на електронну адресу суду. Крім того, зазначає, що відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечується факт виникнення правовідносин з ТОВ «МІЛОАН» за кредитним договором № 1401243 від 15.03.2020 з надання, отримання та повернення кредитних коштів, а отже дані обставини не підлягають доказуванню в розумінні статті 82 ЦК України. Поряд з цим, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що нею не визнаються кредитні відносини з ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором № 1401243 від 15.03.2020, оскільки жодних документів та зобов`язань відповідач з позивачем не підписувала. Проте, 09.10.2020 відповідно до умов Договору факторингу № 03/10, ТОВ «МІЛОАН» було відступлено право вимоги за кредитним договором № 1401243 від 15.03.2020 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача. Законодавством визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а отже доводи відповідача, що нею не визнаються кредитні відносини з ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», оскільки жодних документів та зобов`язань Відповідач з Позивачем не підписувала не заслуговують на увагу суду з огляду на ст. 516 ЦК України. Щодо доводів відповідача, що Кредитний договір № 1401243 від 15.03.2020 було закрито ще 09.10.2020 посилаючись на виписку з Українського бюро Кредитних Історій. Звертає увагу суду, що долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву «виписка з Українського бюро Кредитних Історій» не містить відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитним договором №1401243 від 15.03.2020, що виключає факт відсутності у відповідача заборгованості за кредитним договором № 1401243 від 15.03.2020 перед Позивачем. Інформація у «виписці з Українського бюро Кредитних Історій» про закриття кредитного договору № 1401243 від 15.03.2020 є лише свідченням того, що у відповідача починаючи з 09.10.2020 відсутні зобов`язання перед ТОВ «МІЛОАН» за кредитним договором № 1401243 від 15.03.2020 у зв`язку з відступленням права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі Договору факторингу № 03/10 від 09.10.2020. Щодо заяви Відповідача про застосування строків позовної давності у правовідносинах за Кредитним договором № 1401243 від 15.03.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» від 11 березня 2020 року впроваджено дію карантину. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). 24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Дія карантину завершена 1 липня 2023 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023. Звертає увагу суду, що Кредитний договір № 1401243 укладений між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем 15.03.2020, тобто після впровадження дії карантину та воєнного стану, а отже враховуючи продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.02.2020 та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану з 24.02.2022, позивачем не пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права вимоги за Кредитним договором № 1401243 від 15.03.2020 і до цього часу, а отже доводи відповідача, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заявлені за межами строку позовної давності, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Оскільки, відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав, доказів, які б спростовували правильність складеного позивачем розрахунку заборгованості, або його часткового погашення не надав, підстав для звільнення відповідача від обов`язку з повернення використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу матеріали справи не містять, позивач приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 17 272,00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 8 000,00 грн. (відповідно до п. 1.2 кредитного договору); заборгованість за відсотками становить 8 712,00 грн. (відповідно до п. 1.5.2. та п. 1.6 кредитного договору); заборгованість за комісійними винагородами становить 560,00 грн. (відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору); заборгованість за пенею становить 0 грн (а. с. 110 - 118).

Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі

Суд своєю ухвалою від 11 червня 2024 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання (а. с. 1 - 2).

У позовній заяві представник позивача ОСОБА_3 просив провести розгляд цивільної справи за без участі представника ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», крім того не заперечує проти винесення заочного рішення у справі та проведення судового засідання за відсутності представника позивача (а. с. 90 - 91). Крім того, він подав заяву про розгляд справи без участі 27.06.2024, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити (а. с. 101 - 102).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без участі відповідача, оскільки не має можливості бути присутньою на розгляді справи 09.07.2024, також просить на підставі відзиву позовної заяви в справі №451/776/24 у позові відмовити повністю (а. с. 108).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися учасники справи.

Третя особа ТОВ «МІЛОАН» у судове засідання не прибуло, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлялося судом належним чином.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Установлені судом фактичні обставини справи

На підставі Анкети-заяви на кредит № 1401243, між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 15.03.2020 був укладений Кредитний договір № 1401243 (а. с. 17 23, 24).

За умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 8 000 грн. Кредит надавався строком на 18 днів з 15.03.2020. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 02.04.2020. Комісія за надання кредиту: 560 грн, яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 1 512 грн, які нараховуються за ставкою 1,05 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована.

Так, із платіжного доручення № 16620780 від 15.03.2020 (а. с. 41) видно, що відповідач ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Мілоан» кошти у сумі 8 000 грн на картковий рахунок.

Разом із тим, вона умови кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01.06.2020 утворилась заборгованість за кредитним договором № 1401243 від 15.03.2020 у загальному розмірі 17272,00 грн, яка складається з: 8000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 8712,00 грн сума заборгованості за відсотками; 560 грн сума заборгованості за комісійними винагородами; 0,00 грн сума заборгованості за пенею, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення (а. с. 26 - 28).

09.10.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем укладено Договір факторингу № 03/10, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги за кредитним договором № 1401243 від 15.03.2020 (а. с. 29 - 39).

Відповідно до витягу з додатку до Договору факторингу № 03/10 від 09.10.2020 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в розмірі заборгованості 17272,00 грн, яка складається з: 8000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 8712,00 грн сума заборгованості за відсотками; 560 грн сума заборгованості за комісійними винагородами; 0,00 грн сума заборгованості за пенею (а. с. 40).

Згідно з п. 2.1 Договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідачу позивач надіслав досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості (а. с. 53 - 54).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Зміст спірних правовідносин

Спірні правовідносини між сторонами виникли через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Позиція суду

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке.

Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Також відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно із ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

При цьому, аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.

Досліджуючи наявні у справі докази та письмові доводи сторін, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 1401243 від 15.03.2020, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами договору кредитної лінії.

Щодо позовної давності

Статтею 257 ЦК України встановлено трирічний строк позовної давності.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19» №540-ІХ від 30.03.2020 Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року в Україні запроваджено карантин, який продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021, №1336 від 15.12.2021, №229 від 23.02.2022, №630 від 27.05.2022, №928 від 19.08.2022, №1428 від 23.12.2022 року до 30.04.2023 року.

Тобто, з березня 2020 року строки позовної давності продовжено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що строки позовної давності не пропущені та позов подано в межах строку визначеного законом, враховуючи вказані продовження.

За таких обставин твердження відповідача щодо застосування строків позовної давності суд не бере до уваги.

Щодо розміру заборгованості, яку необхідно стягнути з відповідача

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано суду розрахунок заборгованості за договором кредитної лінії № 1401243 від 10.05.2024 із зазначенням дат виникнення заборгованості за договором кредитної лінії, відповідно до якого сума заборгованості станом на 01.06.2020 складає 17272,00 грн, з яких: сума заборгованості по основному боргу складає 8000,00 грн (тіло кредиту), сума заборгованості за процентами складає 8712 грн, комісія складає 560,00 грн.

Суд не погоджується із розрахунками процентів за користування кредитними коштами, які надані позивачем, оскільки вони жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами, та з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Також статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до п. 1.3 та п. 1.5.2 договору про споживчий кредит, кредит надається строком на 18 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,05% від суми наданого кредиту.

Також, як вбачається з додатку № 1 до договору про споживчий кредит, сторони погодили графік платежів за договором про споживчий кредит, а саме дату платежу 02.04.2020, суму кредиту за договором 8000,00 грн, проценти за користування кредитом 1512,00 грн, комісію за надання кредиту 560,00 грн та загальну вартість кредиту у розмірі 10072,00 грн.

Отже, сума заборгованості за процентами за період з 15.03.2020 по 02.04.2020 в межах строку кредитування у відповідності до умов п. 1.3 договору про споживчий кредит №1401243 від 15.03.2020 становить 1512,00 грн (8000,00 грн*1,05%*18 днів = 1512,00 грн), яку і необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Після спливу визначеного договором про споживчий кредит №1401243 від 15.03.2020 строку кредитування (02.04.2020), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, предмет та підстави позовних вимог, відсутність доказів сплати відповідачем кредитної заборгованості, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит №1401243 від 15.03.2020 в сумі 10072,00 грн, з яких: 8000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту), 1512,00 грн - сума заборгованості за процентами в межах строку кредитування відповідно до умов п. 1.3 договору (18 днів) та 560,00 грн сума заборгованості за комісійними винагородами.

Окрім того, суд зауважує, що позивач своїм право на нарахування та заявлення до стягення індексу інфляції за весь час прострочення боржником, а також трьох процентів річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в межах справи №451/776/23 не скористався.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також зазначає, що вимог про оспорювання умов укладеного між сторонами договору про споживчий кредит №1401243 від 15.03.2020 відповідачем не було заявлено як в межах цієї справи, так і в іншій цивільній справі.

Що стосується інших доводів позивача та відповідача, викладених ними у позові та заявах по суті справи, то суд оцінює їх критично та до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються установленими фактичними обставинами, наведеними висновками суду та доказами, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаютьсяу разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, з Договору про надання правової допомоги №42649746 від 01.04.2024 та Додаткової угоди №67 до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.04.2024 видно, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в особі директора Романенка М.Е. уклало договір про надання правової допомоги з адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» (а. с. 25, 72 - 75).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 01.09.2021 року у справі № 178/1522/18, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18.

Так, згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості від 10.05.2024 (а. с. 76) та акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 10.05.2024 (а. с. 77) сторони підтвердили, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 6000 грн.

Суд враховує, що відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи наведене вище, з відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 2028,76 грн (із розрахунку 2422,40*58,30:100 = 1412,30) та витрати на правничу допомогу у сумі 6000 грн (із розрахунку 6000,00*58,30:100 = 3498,00), які позивач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а також відповідають критеріям співмірності, реальності та справедливості, а тому такі потрібно стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 133, 141, 211, 223, 247, 258 - 259, 263 - 265, 279 ЦПК України, на підставі ст. 207, 512, 514, 516, 517, 518, 525, 526, 527, 536, 610, 611, 612, 626, 627, 628, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1058, 1080, 1082; ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»; ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (, місцезнаходження: вулиця авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, місто Київ, 04112, ІВАN НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346) заборгованість за Кредитним договором №1401243 від 15.03.2020 у розмірі 10 072 (десять тисяч сімдесят дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (, місцезнаходження: вулиця авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, місто Київ, 04112, ІВАN НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346) суму сплаченого судового збору в розмірі 1 412 (одна тисяча чотириста дванадцять) гривні 30 (тридцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (, місцезнаходження: вулиця авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, місто Київ, 04112, ІВАN НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 498 (три тисячі чотириста дев`яносто вісім) гривень 00 копійок.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяО. Семенишин