Справа №295/3404/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про відмову у видачі судового наказу

04.04.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Чішман Л.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 щодо видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду та просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання заяви і до досягнення повноліття кожним з дітей.

В обґрунтування заяви стягувач зазначила, що вона та ОСОБА_2 проживали спільно без реєстрації шлюбу з 2008 року по 2012 рік. Під час спільного проживання вони стали батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Боржник добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не приймає участі у їх матеріальному забезпеченні.

Розглянувши подану ОСОБА_1 заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно частини 2 статті 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (пункти 4, 5).

Частина 3 статті 163 ЦПК України передбачає, що до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (пункт 4).

У статті 165 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу (пункт 1).

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що ОСОБА_1 шлюб з ОСОБА_2 не реєструвала. Свідоцтва про народження дітей не містять даних, які б ідентифікували особу ОСОБА_2 . Інших доказів, які підтверджували особу боржника, заявник до суду не надала .

До заяви про видачу судового наказу не додані докази, зокрема, витяг з реєстру актів цивільного стану про реєстрацію народження дитини, які б підтверджували, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є батьком дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той з батьків дитини, з яким дитина проживає у визначеному Законом порядку.

Матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, заявницею ОСОБА_1 , в обґрунтування вимог заяви та на підтвердження факту проживання з неповнолітніми синами, долучено лише витяги з реєстру Житомирської територіальної громади про зареєстроване місце проживання заявника та дітей.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються, в тому числі і інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Так, суд звертає увагу, що в порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу заявницею ОСОБА_1 не додано жодних доказів на підтвердження обставин щодо перебування неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на її утриманні.

Отже, обставини про те, що саме боржник є батьком дітей, на утримання яких стягувач просить стягувати аліменти, а також перебування таких дітей на утриманні заявника, ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, встановлено, що заявницею при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, порушені вимоги ст. 163 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Частиною 1 ст. 166 ЦПК України визначено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 20-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 165, 167, 258-261, 352 - 354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу за заявоюОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів, з дня її підписання.

Повний текст ухвали складено 04 квітня 2024 року.

Суддя Л.М. Чішман