П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року м. Київ

Справа №753/18550/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/6691/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Колесника О.М. 05 грудня 2023 року у м. Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2023 року ТОВ «Євро-реконструкція» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з центрального опалення та постачання гарячої води у розмірі 125168,15 грн, яка складалась з основної суми заборгованості у розмірі 96904,78 грн, 3% річних - 6392,36 грн та 21871,01 грн - інфляційної складової боргу.

Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 та були споживачами послуг, які надавав позивач. Відповідачі отримували послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому не в повному обсязі виконували зобов'язання по їх оплаті, в зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-реконструкція» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з центрального опалення та постачання гарячої води у розмірі 125168,15 грн, яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 96904,78 грн, 3% річних у розмірі 6392,36 грн та 21871,01 грн - інфляційної складової боргу, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн, а всього стягнуто 127852,15 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачі не відмовлялись від надання позивачем житлово-комунальних послуг та отримували їх, не здійснюючи оплату за користування вказаними послугами. Крім того, відповідачами не було надано належних та допустимих доказів своєчасної та в повному обсязі сплати наданих їм послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг.

Не погодилася із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, в якій вказується на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Відповідач вказує на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , проте проживає там не постійно, оскільки з моменту повномасштабного вторгнення вона та інші відповідачі виїхали за межі м. Києва, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи.

Вказує, що ОСОБА_2 з 2018 року, а ОСОБА_3 з 2011 року фактично не проживають за вказаною адресою та ніколи не користувались послугами позивача. Суд першої інстанції у своєму рішенні посилався на положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких у відповідачів є обов'язок щомісяця вносити плати за житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку, проте ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 не є власниками квартири і не є фактичними користувачами послуг.

Вказує, що факту приєднання відповідачів до договору з ТОВ «Євро-реконструкція» жодним чином не було підтверджено, крім того ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взагалі не є фактичними споживачами послуг, а скаржник хоч і є споживачем послуг, але не весь період, який був зазначений позивачем.

При цьому, зазначає, що на адресу ТОВ «Євро-реконструкція» неодноразово надсилались скарги та звернення, однак жодного разу не надходила відповідь на вказане звернення.

Звертає увагу, що позивачем з 2018 року жодного разу не було надано фактичного розрахунку заборгованості, а в самих розрахунках зазначена інформація, яка не відповідає дійсності.

Стосовно інфляційних нарахувань та трьох процентів річних вказує, що ці кошти не можуть бути нараховані, оскільки не є доведеною вина відповідачів і факт користування відповідачами грошовими коштами, які нібито належать позивачу також не доведений, оскільки фактична сума заборгованості не була встановлена та не була доведена позивачем в суді в повній мірі.

На підставі вищевикладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказував, що ТОВ «Євро-реконструкція» щомісячно, починаючи з липня 2014 року на адресу відповідачів надсилало квитанції, відповідачі із заявами щодо незгоди з приводу розміру нарахованих їм згідно направлених квитанцій коштів за надані послуги до позивача не звертались.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі, до моменту подання позовної заяви звертались із повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобу обліку чи про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі.

Відносно неукладення договорів вказує, що індивідуальним споживачем є фізична чи юридична особа, яка є власником нерухомого майна або за згодою власника інша особа, яка користується об'єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01 червня 2012 року № 198 (переоформлено рішенням від 21 червня 2016 року № 1159) видана Ліцензія на вид господарської діяльності - постачання теплової енергії /а.с. 24/

Відповідно до вимог п. 3.3. Статуту ТОВ «Євро-Реконструкція», основними видами господарської діяльності товариства серед іншого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам; надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої види.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511).

Відповідно до даних витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 01 вересня 2023 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровано: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 /а.с. 15/.

Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачами не укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до даних розрахунку суми боргу за послуги з постачання теплової енергії заборгованість відповідачів за період з грудня 2015 року по серпень 2023 року, включаючи 3% та інфляційну складову боргу становить 52150,52 грн, заборгованість за постачання гарячої води за період з серпня 2017 року по серпень 2023 року, включаючи 3% та інфляційну складову боргу становить 73017, 63 /а.с.11-14/.

За змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період були врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Пунктом 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним зі споживачем, якщо протягом 30 днів з дня його опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач є надавачем послуг з опалення та гарячого водопостачання, зокрема, за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачі зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, відповідачі у справі у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII є споживачами послуг, відтак зобов`язані сплачувати отримані фактично послуги.

Посилання відповідача на відсутність фактичного проживання у квартирі, за якою надаються послуги позивачем, не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки доказів такого у період за який нараховувалась спірна заборгованість матеріали справи не містять. До того ж, в силу положень п. 29 Правил, споживач мав повідомити надавача послуг шляхом звернення з відповідною заявою і підтвердити факт відсутності за місцем реєстрації. Однак, матеріали справи не містять даних про здійснення такого повідомлення.

Крім того, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду від 21 квітня 2020 року у справі № 910/7968/19 та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відсутності затвердженого типового договору колегія суддів вказує про таке.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі своєчасно не вносили плату за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість станом на серпень 2023 року у розмірі 125168,15 грн.

Доказів на спростування наявності заборгованості у вищенаведеному розмірі та належного виконання зобов'язання по сплаті за спожиті комунальні послуги, відповідачем надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі у квартирі за вказаною адресою не проживають і послугами не користуються, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем та споживання відповідачами комунальних послуг.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук