Провадження № 2-о/470/35/24
Справа № 470/981/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Орлової С.Ф.,

за участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Терлецької Т.О., секретаря судового засідання Ляшенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2024 року заявник звернувся до суду з відповідною заявою, у якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх з ОСОБА_2 мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , який за життя мати заповіла йому. Та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,7 га, якою постійно користується ОСОБА_2 . При зверненні до нотаріуса йому стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини звернулась також заінтересована особа по справі його рідна сестра ОСОБА_2 , яка претендує на житловий будинок, оскільки має право на обов`язкову частку у спадщині. Також, нотаріусом було роз`яснено про неможливість видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в цілому, оскільки ОСОБА_2 як пенсіонерка, має право на обов`язкову частку у спадщині та рекомендовано звернутися до суду для усунення ОСОБА_2 від кола спадкоємців. Вважаючи, що ОСОБА_2 не може мати права на обов`язкову частку у спадщині за заповітом, оскільки на момент смерті матері ОСОБА_3 була працездатною, та не досягла загального пенсійного віку, а отримувала пільгову пенсію за вислугою років, заявник просив суд встановити факт, яким визнати ОСОБА_2 такою, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , не була непрацездатною і є такою, що не відноситься до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині згідно ч.1 ст.1241 ЦК України.

Заявник та його представник адвокат Терлецька Т.О. в судове засідання з`явились, вимоги викладенні у заяві підтримали у повному обсязі, на їх задоволенні наполягали. Заявник пояснив, що після смерті матері залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку у с.Висунськ Баштанського району Миколаївської області та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. За життя будинок в якому його родина проживала разом з матір`ю ОСОБА_3 , остання заповіла йому. На земельну ділянку заповіту не складалось, однак нею користується лише його рідна сестра ОСОБА_2 , у якої і знаходиться оригінал державного акту на земельну ділянку. Звернувшись до нотаріуса дізнався, що сестра також подала заяву про прийняття спадщину, як за законом так і як особа яка має право на обов`язкову частку у спадщині. Через це, нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в цілому. Сестра уникає вирішення питання щодо спадкування ним будинку, не бажає домовлятися, конфліктує. Тому вважав, що вирішення питання з приводу успадкування ним за заповітом будинку, можливе лише у визначений ним у поданій заяві спосіб, шляхом встановлення факту.

Заінтересована особа по справі ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить наступного.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду від 13 серпня 2024 року у справі № 489/1313/21 зроблено висновок, що: «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

За таких обставин, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, такі справи розглядаються судами за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи убачається, що 17 листопада 2005 року ОСОБА_3 склала заповіт за яким належний їй житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла сину ОСОБА_1 , заявнику по справі ( а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла у с.Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 12 жовтня 2020 року Березнегуватський районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.7). На день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 де і проживала разом з родиною заявника ( а.с.8).

З копії спадкової справи №212/2020, зареєстрованої у Спадковому реєстрі за № 66856779 державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області убачається, що після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися син та дочка померлої, сторони по справі. Так 01 грудня 2020 року заявник подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 19 березня 2021 року заінтересована особа по справі також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини що залишилися після смерті ОСОБА_3 . У заяві зазначила, що як непрацездатна за віком донька померлої має право на обов`язкову частку спадщини згідно ст.1241 Цивільного кодексу України та повідомила про прийняття нею спадщина як за ст.1241 ЦК України так і за законом ( а.с.115-122). Та додала нотаріусу у спадкову справу копію Пенсійного посвідчення виданого їй Пенсійним фондом України 27 лютого 2007 року. З копії пенсійної справи убачається, що пенсію ОСОБА_2 було призначено за вислугу років, як працівнику закладів освіти (а.с.41-114).

Судом встановлено, що сторони є спадкоємцями першої черги за законом, як діти спадкодавця (ст.1261 ЦК України).

При цьому заявник, є спадкоємцем за заповітом, складеним спадкодавицею ОСОБА_3 17 листопада 2005 року, на житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

За частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Право на обов`язкову частку це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги ( стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту.

З поданої заяви та пояснень заявника слідує, що між ним і сестрою не досягнуто згоди щодо успадкування ним за заповітом будинку в цілому, вона також претендує на частину будинку, заяви про відмови від обов`язкової частки у спадщини ОСОБА_2 нотаріусу не подавала, тобто між ними існує спір щодо спадкового майна. Крім цього, встановлення факту про який просить заявник, фактично направлено на зменшення обсягу спадкових прав ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 .. Так ОСОБА_1 вважає, що сестра не набула права на обов`язкову частку у спадщині та безпідставно подала заяву про прийняття спадщини на підставі ст. 1241 ЦК України, оскільки на момент смерті матері непрацездатною не була.

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин суд доходить висновку про наявність між заявником і заінтересованою особою спору про право на спадкове майно, а тому заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 315 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 що він має право подати відповідний позов на загальних підставах.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя С.Ф.Орлова

Повний текст ухвали складено 23 грудня 2024 року.