Справа № 169/256/24 Головуючий у 1 інстанції: Хвіц Г. Й.
Провадження № 22-ц/802/658/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Турійського районного суду Волинської області від 19 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що

18.03.2011 між сторонами було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

28.03.2011 відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

У подальшому вносилися зміни та уточнення щодо істотних умов договору, шляхом підписання відповідачем наступних заяв.

З 25.10.2021 сторонами узгоджено процентну ставку 42% річних.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписані ним заяви разом з діючими на час їх підписання «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які розміщені на сайті банку www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Банком на підставі договору відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, який у подальшому змінювався.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, у межах кредитного ліміту.

Разом із тим, позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 25.02.2024 утворилася заборгованість у розмірі 39 327,51 грн, з яких 30 983,45 грн заборгованість за тілом кредиту; 8 344,06 грн заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача та відшкодувати судові витрати.

Заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 19 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 30 983 грн 45 коп і 1 908 грн 37 коп судового збору.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови в позові щодо стягнення прострочених процентів та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову, а також відшкодувати судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду в оскаржуваній частині скасувати з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом у цій частині і не переглядається.

Відмовляючи у позові в частині стягнення прострочених процентів, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами і саме у зазначених розмірах та порядках нарахування.

Проте, такий висновок є частково помилковим, оскільки суд першої інстанції не повно дослідив усі надані позивачем докази.

Так, матеріалами справи встановлено, що ще при укладенні у 2011 році кредитного договору сторонами узгоджено та відповідачем підписано 28.03.2011 довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій зазначено процентну ставку (а.с.23).

Відповідачу надавалася/перевидавалася у користування за період з 28.03.2011 і по 11/23 лише картка Універсальна (а.с.24).

25 жовтня 2021 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у якій конкретизовано процентну ставку, відсотки річних для карт Універсальна 42% (а.с.11-22).

Із виписки по рахунку вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість.

У цій виписці конкретизовано використання відповідачем саме карток Універсальна і за тими номерами, які були йому видані та зазначені у приєднаній до позову довідці банку (а.с.24, 35-47).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість про процентах у розмірі 8 344,06 грн позивачем нарахована за період з 01.08.2023 по 25.02.2024 (а.с.33/зворот-34).

Разом із тим, із наданої позивачем довідки встановлено, що термін дії останньої виданої відповідачу кредитної картки закінчився 30 листопада 2023 року (а.с.24).

Таким чином, строк дії кредитного договору закінчився 30.11.2023, а тому відсутні підстави нараховувати проценти за користування кредитом за умовами кредитного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач вимог про застосування ст. 625 ЦК України не заявляв.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що за користування кредитом відповідачу нараховувався узгоджений з банком розмір процентної ставки 3,5 % на місяць, тобто 42 % річних і цей розмір заборгованості по процентах за період з 01.08.2023 (дата виникнення) і по 30.11.2023 (дата закінчення дії договору) становить 3 962 грн 21 коп. (а.с.33/зворот-34), а тому саме цей розмір заборгованості по процентах і необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідач наявності у нього заборгованості по процентах не спростував ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, а також не оспорював його самостійно за час користування кредитними коштами до звернення позивача із цим позовом.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у позові про стягнення заборгованості за простроченими відсотками зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

З урахуванням наведеного та за результатами апеляційного розгляду справи, належного до стягнення із відповідача загального розміру заборгованості за кредитним договором, необхідно стягнути із відповідача сплачений позивачем судовий збір як за подання позовної заяви, так і за подання апеляційної скарги у процентному відношенні до задоволених вимог.

Судовий збір підлягає відшкодуванню лише у розмірі 2 518,63 грн, з яких 2 152,54 грн за подання позовної заяви (задоволено 88,86% від заявлених вимог) і 366,09 грн за подання апеляційної скарги (задоволено 47,48% від заявлених вимог).

Із доданого до апеляційної скарги платіжного доручення № ZZ423B1ZES від 13.05.2024 вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги сплатило судовий збір у розмірі 4 026,00 грн (а.с.148), хоча оскаржувало судове рішення частково, лише щодо відмови у стягненні заборгованості у розмірі 8 344,06 грн і апеляційна скарга підлягала оплаті судовим збором у розмірі 771,04 грн.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Турійського районного суду Волинської області від 19 квітня 2024 року в оскаржуваній частині щодо відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками і в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити у цих частинах нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 3 962 (три тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн 21 коп заборгованості за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 2 518 (дві тисячі п`ятсот вісімнадцять) грн 63 коп судового збору за подання позовної заяви і апеляційної скарги

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді