Дата документу 25.06.2024Справа № 554/6952/23
Провадження № 2-др/554/34/24
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
25 червня 2024 року м.Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави у складі:
головуючого судді Чуванової А.М.,
за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Джумеля Надії Григорівни про ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі за позовомОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради про скасування розпорядження (наказу), визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради про скасування розпорядження (наказу), визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло.
Рішенням Октябрського районного суду від 10.06.2024 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради про скасування розпорядження (наказу), визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло - залишено без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Джумеля Н.Г. звернулася до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи його тим, що рішенням суду від 10.06.2024 року не вирішено питання щодо витрат відповідача на правничу допомогу адвоката. Просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму витрат на послуги адвоката (правничу допомогу) в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування клопотання зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Джумеля Н.Г. було укладено договір про надання правової допомоги від 05.09.2023 року, за яким адвокат зобов`язалася надати заявнику: 1) консультаційні юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними та юридичними особами, в органах державної влади, органах прокуратури, підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, також в загальних судах України в усіх інстанціях, зокрема в справі №554/6952/23 щодо скасування розпорядження від 04.12.1998 року №4356 Відділу приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації житла Фонду міського майна Полтавської міської ради. На підтвердження витрат на правову допомогу відповідач до матеріалів справи надає копію договору про надання правової допомоги від 05.09.2023 року; детальний опис робіт (наданих послуг) відповідачу від 10.06.2024 року; квитанції , що підтверджують оплату послуг за договором; акт прийняття наданих послуг від 11.06.2024 року.

Представник позивачів адвокат Комаренко (Бурбак) О.В. надала до суду квитанцію про сплату їй позивачем ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги 17 000 грн. та письмові заперечення, в яких просить відмовити в стягненні витрат на правову допомогу, наданої представником відповідача.

Просила врахувати, що позивачка ОСОБА_2 є пенсіонеркою та не має значного чи додаткового доходу, який би надавав можливість оплати такого значно завищеного розміру витрат на правову допомогу, має кредитні заборгованості. Також, позивач ОСОБА_3 є студентом та отримує державну допомогу в середньому у розмірі 2000 грн. Зазначає, що ані з акту ані з детального опису неможливо встановити порядок обчислення адвокатського гонорару ні у фіксованому розмірі, ні у погодинній оплаті. Зазначене не дає можливості пересвідчитися у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару у сумі 20 000 грн., що в свою чергу вказує на відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача у порядку ст.141 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні 21.06.2024 року заперечувала проти задоволення заяви. Зазначила, що її син (позивач по справі) є інвалідом 2 групи, отримує дві пенсії, приблизно 4000 грн. У неї є ще один син, який навчається в університеті та знаходиться на її утриманні.

Представник позивача - адвокат Комаренко О.В. в судовому засіданні 21.06.2024 року просила відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу з підстав, вказаних у запереченнях. Зазначила, що у заяві не зазначено час, який витрачено було адвокатом.

В судове засідання 25.06.2024 року сторона позивача та сторона відповідача до суду не з`явилися, просили про розгляд справи у їх відсутність.

Інші учасники процесу до суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд вирішив розглянути заяву у відсутність учасників процесу, які не з`явились до суду, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Фіксація судового засідання 25.06.2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Заслухавши позивача, її представника, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 270 ч. 1 п. 3 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З роз`яснень які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» в п. 20 зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК ( 1618-15 ); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Сторона відповідача ОСОБА_1 в клопотанні зазначила, що суд під час розгляду даної справи не вирішив питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, а саме: стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн. з позивачів.

До суду надано договір про надання правової допомоги б/н від 05.09.2023 року, укладений між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Джумеля Н.Г. (т.2 а.с.111); детальний опис робіт (наданих послуг) відповідачу від 10.06.2024 року (т.2 а.с.112), квитанції, що підтверджують оплату послуг за договором (т.2 а.с.113); акт прийняття наданих послуг від 11.06.2024 року (т.2 а.с.114).

За змістом ст.ст. 137, 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат покладається на сторони.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч.ч.2, 4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач наполягає на стягненні з позивачів судових витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Позивачі заявили про необґрунтованість та неспівмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи.

Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. є обґрунтованими та підлягають стягненню з позивачів на користь відповідача, в задоволенні інших вимог відповідачу слід відмовити, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20 (провадження № 61-2042св22), від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження № 61-9163св22), від 17 листопада 2022 року у справі № 687/35/21 (провадження № 61-19990ск21).

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у суді, а також співмірності розміру судових витрат із складністю справи, та не суперечать висновкам, на які посилається заявник.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20 (провадження № 61-2042св22).

У ч. 5 ст. 137 ЦПК України передбачено повноваження суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а згідно ч. 6 цієї ж статті Кодексу визначений обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за змістом наведених правових висновків касаційного та міжнародного судів не позбавляють суд контрольних повноважень про дотримання вимог співмірності витрат на оплату послуг адвоката згідно зазначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України критеріїв: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату правничих послуг адвоката в сумі 20 000 грн. не є співмірним зі складністю справи та наданих ним послуг; часом, витраченим на надання відповідних послуг; обсягом наданих адвокатом послуг. Зокрема, надані послуги є типовими і не характеризуються особливою складністю; результат вирішення справи не міг вплинути на репутацію відповідача, справа не викликала публічний інтерес.

Так, юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві, має організаційний характер. Крім того, суд виходить з того, що судова практика з виниклого питання є усталеною і не потребує тривалого часу.

Крім того, позивачі категорично не погодилися із розміром витрат на правничу допомогу, та просили відмовити у задоволенні таких вимог.

Відтак, суд вважає необхідним зменшити витрати на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи із засад справедливості та розумності, фінансового стану обох сторін, відмови у задоволенні позовних вимог, суд вважає достатньою сумою у розмірі 10 000,00 грн.

Отже, суд, з урахуванням складності справи, обсягу наданих відповідачу ОСОБА_1 послуг, доходить висновку щодо часткового стягнення витрат на правову допомогу, та стягнення з позивачів 10 000 грн. (по 5000 грн. з кожного), оскільки такі витрати на професійну правничу допомогу відповідають загальним принципам цивільного права: співмірності та розумності таких витрат з огляду на складність справи, тривалість розгляду справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом за позовомОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради про скасування розпорядження (наказу), визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло.

Стягнути з ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у сумі 10 000 гривень ( по 5000 гривень з кожного).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М.Чуванова