Провадження №2/523/2312/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: КП «БТІ» ОМР, в якій просили визнати дійсним Договір №96-41 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 1996 року, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений на Одеській Універсальній Біржі «ВІТЯЗЬ» за реєстровим номером № /96-41 від 26.10.1996 року, зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 31 жовтня 1996 року та записаний в реєстрову книгу під № 198 пр-стор 196 р №285.

Позов мотивується тим, що позивачі 26 жовтня 1996 року придбали у приватну власність за Договором №96-41 купівлі-продажу нерухомого майна, нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 71,8 кв.м., а відповідачі продали нам вказану квартиру. Даний договір був зареєстрований на Одеській Універсальній Біржі "ВІТЯЗЬ" в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № Н/96-41 від 26.10.1996 р., згідно Закону України «Про товарні біржі» і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав.

Договір був зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації - 31 жовтня 1996 року під № 285 - стр. 196.

Наразі, вчинити будь-які дій з вказаною нерухомістю неможливо, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов відповідно до положення ст. 178 ЦПК України.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, при цьому в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували.

В судове засідання представник третьої особи- Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не з`явилися, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись у встановленому законом порядку. На адресу суду повернувся конверт із рекомендованими повідомленнями із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, враховуючи, що судом судова повістка про виклик відповідачів в судове засідання направлялася за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів, однак на адресу суду повернувся поштовий конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд вважає відповідачів належним чином повідомленими та можливим, за згодою позивачів, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного:

26 жовтня 1996 року між ОСОБА_1 , діючого від свого імені та від імені дітей : ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено Договір №96-41 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 1996 року, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с.42-43

Вказана нерухомість належала продавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане УЖКХ виконкому Одеської міськради народних депутатів№12-9390.

Квартира, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 , була продана за 15 331,00 грн., які отримані продавцями до підписання договору купівлі-продажу.

В Договорі зазначено, що даний договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Договір №96-41 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 1996 року зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 31 жовтня 1996 року та записаний в реєстрову книгу під № 198 пр-стор 196 р №285.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядаю справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі продажу квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані.

При вчиненні правочину дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України.

При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально дійсним.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

У зв`язку з тим, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 5,6,10, 263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним- задовольнити.

Визнати дійсним Договір №96-41 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 1996 року, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений на Одеській Універсальній Біржі «ВІТЯЗЬ» за реєстровим номером № /96-41 від 26.10.1996 року, зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 31 жовтня 1996 року та записаний в реєстрову книгу під № 198 пр-стор 196 р №285.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Повний текст рішення складено 14.05.2024 року.

Суддя: