Справа № 585/2030/24
Номер провадження 2-о/585/105/24
У Х В А Л А

02 травня 2024 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Цвєлодуб Г.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої як представник заявника до суду звертається адвокат Мороз Леся Олексіївна, заінтересована особа: Роменська міська рада Сумської області, про встановлення факту визнання батьківства та встановлення факту постійного проживання із батьком ,

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник ОСОБА_2 , яка діє через свого представника, звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження, просить встановити факт визнання батьківства щодо неї її батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за життя визнавав її своєю донькою, склав на її користь заповіт щодо усього свого майна, однак запис у свідоцтві про народження батька дитини внесено зі слів її матері на підставі законодавства, що діяло на дату її народження, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також заявниця просить встановити факт її постійного проживання із батьком за адресою його реєстрації на час його смерті.

Факт визнання батьківства та постійного проживання із батьком на дату смерті останнього їй необхідно встановити для оподаткування спадкового майна при прийнятті за нульовою ставкою як члена сім`ї спадкодавця першого ступеня спорідненості.

Суддя, розглянувши матеріали заяви з додатками, приходить до наступного висновку.

Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч.2 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст.315 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у раз і неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Підстави та порядок, оформлення права спадщини за заповітом та/або за законом регулюються положеннями Книги Шостої «Спадкове право» Цивільного кодексу України.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст.1217 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом 05.11.2020 (справа №335/5457/20).

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням або оспорюванням суб`єктивного права, тобто коли відсутнє порушення права, то не може бути також і спору про право цивільне. Звернення особи за судовим захистом у такому випадку зумовлюється неможливістю здійснити своє право через неможливість його довести відповідному органу (РАГСу, нотаріусу та ін.) або громадянам та на підставі її впевненості в існуванні права. Характерним для справ окремого провадження є положення, коли звернення особи до суду зумовлюється неможливістю здійснити своє право через недоведеність певної юридичної обставини, з існуванням якої закон надає особі відповідні права. Якщо у справі беруть участь заінтересовані особи, які позитивно ставляться до встановлення даного факту у суді, спір про право не може виникнути.

Крім того, У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС УРСР запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

На підставі Указу Президії Верховної ради СРСР від 15 вересня 1945 року внесено зміни до статті 2 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану УРСР 1926 року, а саме при реєстрації в органах запису актів громадянського стану народження дитини від матері, яка не перебуває в зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері. Отже заповнення графи «Батько» у актовому записі про народження дитини не передбачалося.

Такі вимоги діяли до прийняття Основ законодавства СРСР та союзних республік про шлюб та сім`ю 1968 року, зокрема статті 53 КпШС УРСР.

На момент виникнення правовідносин між сторонами, діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31 травня 1926 року (УССР).

Згідно з статті 32-1 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану, дитина, що народилася від особи, з якою мати дитини не перебуває в зареєстрованому шлюбі, не має права звернутися в суд з позовом про встановлення батьківства і про стягнення із зазначеної особи аліментів на утримання дитини.

Відповідно до пунктів 6, 7 Указу Президії Верховної ради УРСР від 29 липня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР» правила частин другої, третьої статті 53 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства СРСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 01 жовтня 1968 року.

У відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства провадиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини.

Однак заявник, стверджуючи про неможливість встановлення родинного зв`язку із померлим для реалізації права на спадщину для оподаткування спадкового майна при прийнятті за нульовою ставкою як члена сім`ї спадкодавця, визначає заінтересованою особою Роменську міську раду Сумської області, якою, згідно довідок від 12.04.2024 р. за №№ 1-223 та 1-48, визнається факт того, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , крім того, від імені померлого на користь заявниці посвідчено заповіт, спадкова справа після померлого не заводилась.

Таким чином з поданих до суду матеріалів заяви взагалі не вбачається обставин, які свідчать про необхідність судового захисту права особи на реалізацію спадкових прав у порядку спадкування за заповітом.

За таких обставин суддя вважає, що заяву необхідно залишити без руху та надати заявнику строк десять днів для усунення вказаних недоліків з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху у відповідності до ч.2 ст.185 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема для викладення заяви у новій редакції із посиланням на обставини, які оспорюються державним органом чи іншою особою та є перешкодою для заявниці для спадкування майна за заповітом, подання щодо таких обставин доказів, у разі неможливості їх подання - відповідного заявлення клопотань про витребування, із урахуванням релевантних норм цивільного та сімейного законодавства тощо.

Керуючись ст.ст.185, 293-294 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої як представник заявника до суду звертається адвокат Мороз Леся Олексіївна, заінтересована особа: Роменська міська рада Сумської області, про встановлення факту визнання батьківства та встановлення факту постійного проживання із батьком - залишити без руху.

Запропонувати заявнику у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки такої заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.

Попередити заявника, що у разі, якщо у зазначений в ухвалі строк недоліки не будуть усунені, то заява буде вважатись неподаною і така буде їй повернена.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху не підлягає оскарженню. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Роменського міськрайонного суду Г. О. Цвєлодуб