РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року

м. Рівне

Справа № 557/1445/23

Провадження № 22-ц/4815/643/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - АТ КБ "ПриватБанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 14 березня 2024 року (ухвалене у складі судді Оленич Ю.В.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 02 квітня 2013 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній відкрив кредитний картковий рахунок та отримав кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 35000,00 грн.

На порушення закону та умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання по погашенню кредиту за договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості по зобов`язаннях.

Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 17.07.2023 року утворилася заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 42982,59 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 33599,78 грн, заборгованість за простроченими відсотками 9382.81 грн.

Просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк", з урахуванням зменшених позовних вимог, заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 02.04.2013 року у розмірі 21615 (двадцять одну тисячу шістсот п`ятнадцять) гривень 99 коп. та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 14 березня 2024 року у позові АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Судові витрати у виді судового збору в сумі 2684 гривні, понесені Акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", покладено на останнього.

Рішення суду мотивовано відсутністю правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за кредитом, оскільки такі вимоги безпідставні та необґрунтовані позивачем.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не можна розцінювати як частину кредитного договору, оскільки вони не містять підпису відповідача.

У дослідженій судом анкеті-заяві процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, як і умови про стягнення прострочених відсотків.

Крім того, анкета-заява не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Підстави для стягнення із відповідача заборгованості відсутні, оскільки фактично отримані позичальником кошти банку повернуті.

09 квітня 2024 року АТ КБ "ПриватБанк" подано апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, відмовляючи в стягненні заборгованості, суд вважав, що вона відсутня, оскільки сума внесених відповідачем на погашення кредиту коштів перевищує суму фактично використаних коштів.

Відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах та ін., однак використані кредитні кошти банку не повернув.

Крім того, ОСОБА_1 не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, а також, що він не знав про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості відповідачем не спростовано.

В оскаржуваному рішенні суд не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд не звернув увагу на те, що відповідно до виписки відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, в тому числі нарахованих відсотків. Після чого знову користувався встановленим кредитним лімітом, оскільки кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами (в тому числі щодо нарахування та сплати %), вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків.

Відповідачем не оспорювався факт погодження умов кредитування, у тому числі щодо порядку погашення заборгованості.

Заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустимими доказами по справі, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

14 травня представником ОСОБА_1 адвокатом Кобилянською О.О. подано відзив на апеляційну скаргу, у якій вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 квітня 2013 року та 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до яких він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту ПриватБанку www.privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https:// privatbank.ua/terms/).

Відповідачу за час користування послугами банку було видано кредитні картки, що підтверджується довідкою, в якій вказані їхні номери.

Згідно з даними довідки про зміну умов кредитування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий 02 квітня 2013 року, кредитний ліміт встановлений 02 квітня 2013 року у розмірі 1 700 грн, кредитний ліміт зменшувався та збільшувався, зокрема, 20 січня 2023 року кредитний ліміт збільшено до 34 786, 95 грн, а 31 січня 2023 року - зменшено до 0,00 грн.

Відповідно до виписки за договором відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснював платежі, а також поповнював карту.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 17 липня 2023 року становила 42 982,59 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 33 599,78 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 9 382,81 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 0,00 грн; заборгованість по пені - 0,00 грн; заборгованість по комісії - 0,00 грн.

Також судом установлено, що станом на 07 січня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором банком визначена в розмір 21 615,99 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 21 615,99 грн, в тому числі за простроченим тілом кредиту, що відображено у розрахунку, який долучено до заяви про зменшення позовних вимог та у самій заяві.

У період з 01 липня 2019 року по 07 січня 2024 року було погашено: заборгованість за тілом кредиту - 71 348,30 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 15 922,11 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 688,35 грн, заборгованість за простроченими відсотками 11 184,27 грн, а всього 99 143,03 грн.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 634 цього Кодексу визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»)., а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (розміщені на сайті: https://privatbank.ua), на які, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався позивач, обґрунтовуючи право вимоги, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 02 квітня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви, оскільки вони не містять підпису відповідача.

Також, матеріали справи не містять підтверджень відносно того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів справи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом щодо вимог заявленого позову, оскільки даний доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила надання банківських послуг.

Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1,ч.2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частини 1,2 статті 1055 ЦК України визначають, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 02 квітня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» ) та ОСОБА_1 був укладений договір банківського обслуговування, умови якого визначені у анкеті-заяві.

При цьому, у самій анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаній відповідачем, не зазначені ні процентна ставка, ні строк надання банківських послуг, ні будь-які інші умови надання відповідних банківських послуг, а тому відсутні підстави вважати, що сторони даного спору обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Не є складовою частиною кредитного договору і паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 14 червня 2022 року, оскільки він є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування, а тому не може бути розцінений судом як частина кредитного договору, яким зафіксовані умови кредитування.

Таким чином, у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення (списання) з ОСОБА_1 в рахунок оплати кредитних зобов`язань процентів за користування кредитними коштами, в тому числі прострочених процентів.

Варто зазначити, що анкета-заява не містить строку повернення кредиту (користування ним).

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначено, що якщо фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги згідно з ст. 530 ЦК України, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вимогами заявленого позову є стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №б/н від 02.04.2013 року вбачається, що станом на 07.01.2024 року відповідач, за винятком тих надходжень та списань, які не були погоджені сторонами та умови яких відсутні в підписаній анкеті-заяві, сплатив кошти на погашення кредитної заборгованості в сумі 99143,03 грн, в той час ним було фактично використано 91310,46 грн, що в повній мірі покриває його заборгованість за тілом кредиту.

Із врахуванням недоведеності того, що сторони спору обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, сплачена відповідачем сума коштів має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту за вказаним кредитним договором, що буде відповідати регламентованим приписами ч.2 статті 2 ЦПК України завданням справедливого розгляду справи та основним засадам судочинства. Таким чином, позивачем не надано доказів наявності заборгованості у відповідача за тілом кредиту у заявленій до стягнення сумі.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно дост. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 14 березня 2024 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Шимків С.С.

Судді : Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.