ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 679/423/23

Провадження № 22-ц/4820/1003/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представників учасників справи,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01 лютого 2024 року, суддя Грибанова Л.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди,

встановив:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», (далі Банк) про зобов`язання відповідача закрити картку №4149-4390-1315-6124 «Універсальна», відкриту на її ім`я, виключити відомості стосовно неї як недобросовісного позичальника та негативну співпрацю з останньою, подані АТ КБ «ПриватБанк» до бюро кредитних історій, шляхом внесення відповідних позитивних, на користь позивача, як суб`єкта кредитної історії, змін, а також стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що відповідно до рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31.08.2021 року, заборгованість за банківською карткою № НОМЕР_1 «Універсальна», яка була отримана нею в АТ КБ «ПриватБанк», і яка утворилася внаслідок проведення операції (транзакцій) 28.11.2019 року, скасовано.

З метою виконання судового рішення, вона неодноразово зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням повного закриття банківської картки № НОМЕР_1 «Універсальна», однак, відповідне судове рішення відповідачем не виконано.

Крім того, Банк, всупереч рішенню суду, поклав на неї судові витрати у вищезгаданій справі.

З 28.11.2019 року вона перебуває у стані постійного нервового стресу, не може нормально працювати, виконувати свої функціональні обов`язки, хвилюється через те, що оточуючі її люди знають про наявність у неї заборгованості перед відповідачем, внаслідок чого у неї погіршився сон, виникла аритмія, збудженість, підвищився артеріальний тиск, загострилися хронічні хвороби, з`явилися нові захворювання від постійного нервового напруження, виникла необхідність неодноразового проведення медичного огляду і відповідного лікування, що, у свою чергу, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та звичного, усталеного ладу життя, принизило її честь та гідність як споживача та людини в цілому.

Такі обставини призвели до заподіяння їй моральної шкоди, розмір якої нею визначено у 100000 грн., і який, на думку позивача, є достатнім та справедливим задля відшкодування їй моральних страждань.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01.02.2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк», на користь ОСОБА_1 50000 грн. моральної шкоди. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк», на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12833,98 грн. та на користь держави судовий збір у сумі 2505,20 грн.

Обґрунтовуючи свої рішення суд виходив з того, що ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, а АТ КБ «ПриватБанк» є виконавцем таких послуг, і, відповідно, несе відповідальність за якість надання фінансових послуг та їх належне виконання.

Суд вважав позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково обґрунтованими, оскільки право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів особи, встановлених Конституцією та законами України.

Судом також встановлено факт протиправної поведінки з боку Банку в частині несвоєчасного виконання рішення Нетішинського міського суду від 31.08.2021 року, використання даних позивача ОСОБА_1 щодо відкриття інших картрахунків, не надання відповіді на отримані від споживача послуг запити про інформацію, переслідування в частині повернення кредитних коштів, за відсутності жодних фінансових зобов`язань, а також невизначеність статусу ОСОБА_1 , як клієнта Банку, що вплинуло на репутацію останньої серед свого оточення у зв`язку із наявністю заборгованості перед відповідачем.

Ці обставини призвели до порушення нормального життєвого укладу, що виявилось у постійних переживаннях, значних моральних стражданнях через необхідність відстоювати та захищати своє чесне ім`я як у правоохоронних органах, так і в судових інстанціях, витрачаючи власні сили, час і грошові кошти.

В апеляційній скарзі Банк просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зауважив, що позивачем не доведено безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) Банку та погіршенням здоров`я позивача.

В той же час, стосовно позивача було вчинено неправомірні дії невстановленими особами, які отримали доступ до банківської інформації, натомість Банк неправомірних дій відносно ОСОБА_1 не вчиняв.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач підтримав оскаржуване судове рішення, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Також просила суд стягнути з апелянта 16000 грн. судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

В суді представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, підтримав оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів і вимог щодо скасування судового рішення в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що відповідно до рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31.08.2021 року, залишеного без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 18.11.2021 року, заборгованість за банківською карткою № НОМЕР_1 «Універсальна», отриманою ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк», за користування кредитним лімітом (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших, штрафних санкцій), що утворилася внаслідок проведення операції (транзакцій) 28.11.2019 року, скасовано (а.с.19-24).

31.10.2022 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогами щодо добровільного виконання судового рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31.08.2021 року та закриття картки №4149-4390-1315-6124 «Універсальна» (а.с. 31).

Відповідно до письмового повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 25.05.2023 року (а.с. 74) та від 20.09.2023 року (а.с. 134) картковий рахунок за карткою № НОМЕР_2 «Універсальна», (угода №SAMDNWFС6 від 27.11.2018 року), закрито 26.02.2023 року.

30.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до ВПД №1 (місто Нетішин) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про внесення відомостей до ЄДРДР щодо вчинення відповідальними особами АТ КБ «ПриватБанк» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню (а.с. 30).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане із позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі №582/18/21 (провадження №61-20968 сво 21)).

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Аналіз наведеної статті дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №197/1330/14-ц (провадження №61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.

В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок рішень, дій чи бездіяльності відповідача їй завдано моральних страждань, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31.08.2021 року не було зобов`язано Банк закрити картковий рахунок за карткою № НОМЕР_2 «Універсальна» за угодою №SAMDNWFС6 від 27.11.2018 року, укладеною із ОСОБА_1 , вказане закриття відбулося 26.02.2023 року за заявою останньої.

В той же час, позивач не вживала заходів щодо примусового виконання вказаного рішення суду, а сама по собі обставина щодо його добровільного виконання апелянтом через деякий період часу не може слугувати підставою для висновку про заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань саме у зв`язку із невиконанням рішення суду Банком у визначений позивачем строк.

При цьому, судом першої інстанції не було встановлено конкретних обставин, які б вказували на неправомірність рішень, дій або бездіяльності Банку, внаслідок яких ОСОБА_1 було заподіяно моральних страждань, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

За встановлених вище обставин, оскаржуване судове рішення в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що за результатом розгляду справи судом апеляційної інстанції в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача, понесені в суді першої та апеляційної інстанцій, зокрема, витрати на правову допомогу адвоката, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01 лютого 2024 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення моральної шкоди, відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 червня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова