Справа № 524/7021/23
Провадження №2/524/492/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді - Предоляк О.С.

при секретарі судового засідання - Лапік К.В.

за участю позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року адвокат Маслов Є.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 щодо поділу майна подружжя. В обґрунтування якого зазначив, що 08 серпня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб. За час шлюбу сторонами набуто майно автомобіль Volkswagen toureg, , д.н.з НОМЕР_1 право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 . Ринкова вартість транспортного засобу згідно висновку експерта становить 15699, 98 доларів США, що в еквіваленті 574 126, 29 грн. ОСОБА_3 без згоди позивача відчужив належний подружжю транспортний засіб ТОВ «Імперія» де її колишній чоловік є засновником Зазначає, що ОСОБА_1 не надавала згоди відповідачу на продаж автомобіля. Вважає, вказаний договір укладений з метою позбавити позивача права власності на спірний автомобіль, останній перебуває у користуванні її колишнього чоловіка. Просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на транспортний засіб, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частку вартості транспортного засобу у розмірі 7849, 99 долара США, що в еквіваленті 287 063,14 грн

Ухвалою суду від 16.10.2023 по справі відкрито загальне позовне провадження.

Розпорядженням віл 12.01.2024 справа здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана в провадження судді Предоляк О.С.

16.02.2024 представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Остаховим В.П. подано відзив на позов. Просить відмовити у задоволенні позову. Наголошує, що продаж спірного автомобіля був здійснений під час перебування сторін у шлюбі, проданий за згодою ОСОБА_1 , укладений в інтетерсах сім`ї та на її потреби. Вимога про визнання права власності без визнання договору купівлі продажу недійсним, скасування права власності на спірний автомобіль не може бути задоволена.

26.02.2024 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Масловим Є.В. подано відповідь на відзив. Відповідно до п. 1 .2 договору купівлі - продажу автомобіля ОСОБА_3 гарантував, що спірний транспортний засіб належить йому на праві власності, не обтяжений арештом, під заставою та у розшуці не перебуває. Наголошує, що дозволу на продаж транспортного засобу від позивача відповідач не отримував. Твердження про те, що позивач була обізнана про відчуження відповідачем спірного транспортного засобу та сприяла укладенню договору купівлі - продажу з метою отримання коштів спростовано наявністю у позивача свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключа. ОСОБА_3 після укладення договору купівлі - продажу 12.02.2020 отримав нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу .

Ухвалою суду від 25.03.2024 закрито підготовче провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Маслов Є.В. позов підтримують просять задовольнити, з підстав, що зазначені

Представник позивача відповідача ОСОБА_3 - адвокат Остахов В.П. просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. .

Судом встановлено, що 08 серпня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб.

За час шлюбу, 19.01.2010, сторонами набуто автомобіль Volkswagen toureg, , д.н.з НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 .

18.03.2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та зазначив, що починаючи з осені 2019 року між ними та дружиною склалися неприязні відносини на грунті різних поглядів на життя. З цього часу між ними виникли суперечки Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.09.2020 шлюб між сторонами розірвано.

14.03.2020 у сервісному центрі МВС автомобіль Volkswagen toureg, , д.н.з НОМЕР_1 перереєстрований на нового власника ТОВ «Імперія» з перереєстрацією на нового власника.

Доводи відповідача, щодо реалізації транспортного засобу в період шлюбу, отримання згоди дружини та те, що кошти витрачені в інтересах сім`ї є неспроможними.

Правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібних побутових правочинів, тому потребував згоди позивача як другого із співвласників, та неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України, суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною і є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля відповідно до статей 203, 215 ЦК України, що відповідає правовому висновку, наведеному у поставі Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 320/1897/14-2 (провадження №61-14353св20)

Спірний автомобіль придбано у період зареєстрованого шлюбу з позивачем та є спільним майном подружжя, договір укладено без згоди іншого подружжя, а саме позивача, що не спростовано відповідачем. За обставинами даної справи ОСОБА_3 відчужив спірне рухоме майно в період шлюбу ТОВ «Імперія», де він є засновником, за 100 000 грн. ціною майже в п`ять разів нижче ринкової вартості. Такими діями відповідач фактично допустив порушення ст.ст. 215,228 ЦК України - відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення.

Суд ставить під сумнів укладення ОСОБА_3 договору купівлі-продажу з метою реального настання правових наслідків, що обумовлений ним, оскільки новим власником ТОВ " Імперія" фактично повернуто ОСОБА_3 право користування спірним транспортним засобом про що заявила позивач та не спростував відповідач.

Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому, залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, колегія суддів робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).

Таким чином, заявлений позивачем спосіб захисту прав пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, який був відчужений одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого подружжя, є законним та ефективним способом захисту порушених прав у судовому порядку.

Можливість задоволення судового захисту пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, який був відчужений одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого подружжя, не пов`язана з необхідністю одночасної заяви вимоги про визнання права власності на автомобіль.

Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

За приписами 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одночасно, частина друга статті встановлює, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Присуджуючи позивачу грошову компенсацію замість її частки на вказаний автомобіль, суд виходить із того, що автомобіль Volkswagen toureg, , д.н.з НОМЕР_1 , набутий сторонами за час шлюбу,проте відповідач ОСОБА_3 відчужив його іншій особі без згоди позивача, приходить до висновку щодо наявності права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. З урахуванням положень ч.1 ст. 69 СК України, частки сторін у зазначеному майні є рівними.

Доказів того, що позивач надала згоду, підписувала або отримала грошові кошти від продажу автомобіля відповідач ОСОБА_3 не надав.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 р. по справі №127/7029/15-ц, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим не можливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Судом встановлена ринкова вартість спірного транспортного засобу автомобіля Volkswagen toureg, д.н.з НОМЕР_1 за висновком експерта за № 141 від 12.09.2023 станом на 14.03. 2020 становить 15699, 98 доларів США, що в еквіваленті 574 126, 29 грн

Експерт ОСОБА_5 надав висновок на виконання вимог ч 5 ст 106 ЦПК України, попереджений про кримінальну відповідальність.

Докази проведення альтернативних оцінок майна матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались.

Враховуючи вище наведене, керуючись чинними положеннями процесуального законодавства, з метою встановлення балансу та ефективного захисту прав та інтересів сторін, в контексті встановлених обставин справи; приймаючи до уваги неспростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, натомість спростування презумпції вчинення угоди в інтересах сім`ї, презумпції згоди одного із подружжя на укладення угоди другим з подружжя (ст.ст. 60, 65 СК України), укладенням фраудаторного правочину, в тому числі обставин фактичного володіння автомобілем ОСОБА_3 та відчуження, зважаючи на те, що ОСОБА_1 належить компенсація за відчужений автомобіль в розмірі, який дорівнює 1/2 частці автомобіля суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

За ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В обгрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 5032,50 грн., представник позивача надав до суду договір про надання правової допомоги № 02/08/23 від 02.08.2023 р., рахунок №22/09 від 22.09.2023,акт приймання передачі наданих правових послуг виконаних робіт, ордер щодо представництва інтересів в суді ОСОБА_1 адвокатом Масловим Є.В,

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

У разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення.

Приймаючи до уваги те, що сторони у договорі про надання правової допомоги обумовили розмір гонорару, відповідач клопотання про зменшення розміру наданої правової допомоги до суду не подав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по наданню правничої допомоги пропорційно до задоволеним позовним вимогам.

При розподілі судових витрат суд бере до уваги витрати на проведення експертної оцінки, оскільки судом взято до уваги висновок за результатами проведення цієї оцінки (а.с. 16).

Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 141 ЦПК України, а саме: стягненням з відповідача на користь позивача у повернення сплачених судових витрат: судового збору у розмірі 2870, 63 грн., витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 1000 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2516, 25 грн.

Керуючись ст. ст. 2,4,5,10, 11,12,13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 229, 259, 263-265,354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки автомобіля Volkswagen toureg, , д.н.з НОМЕР_1 у сумі 287 063,14 грн та у повернення сплачених судових витрат : судового збору в розмірі 2870, 63 грн., витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 1000 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2516, 25 грн.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків відмова, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків відмова зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2

Суддя: Олена Предоляк